198 
bref yttrat: Betula verrucosa foliis omnium betularum 
arborescentium minimis. I trakten paträffades ej säll- 
synt forma albiflora af flere växter, sâsom Yerbascum 
nigrum, Prunella vulgaris, Centaurea Cyanus, Thymus 
Serpyllum, Viscaria vulgaris, Lamium purpureum m. 
fl. samt Fragaria vesca med hvita ”bär”. Cerastium 
arvense, som förut icke iakttagits här, fanns nu ym- 
nigt pâ ett gärde. Inklämd mellan stora barrträd 
växte i Ledsgârdens skog en omkring 11 meter hög 
Juniperus med blott nagra sma grenar nära toppen. 
A Sjöbergs ägor vid Vänern förekomma storenar i 
kundratal, hvaribland manga vackra exemplar af 
forma suecica Mill., liknande svarfvade kolonner. 
Om sâdana praktexemplar torde ännu gälla Linnés 
pâstâende: ’’Den, som en gang gitter utröna denna 
enfaldiga Naturens konsb, han kan lära vära Trä- 
gardsmästare, det de än icke weta, och pryda wara 
trägärdar med inländska Cypresser” (Ygresa s. 28). Pâ 
ett par stallen i trakten observerades bildningar, bra 
mycket pâminnande om det, som i Botaniska Notiser 
1892 s. 27 kallas ’’beaktansvärd form af tillpassning”, 
nämligen granar eller grangrenar, krypande langa 
sträckor utefter marken än öfvertäckte af mossan och 
än uppdykande ur densamma. I Vänern förekommer 
Potamogeton polygonifolia samt numera Elodea ym- 
nigt, den senare kanske ditkommit i ar, nessio quo 
modo, ty här synes föreligga ett betydligt hopp i dess 
spridning. 
Leksberg. Pâ Leksbergs backe, som i det afse- 
endet liknar Uppsala slottsbacke, att traktens sällsyn- 
tare växter — Galium silvestre m. fl. — dit tagit sin 
tillflykt, star en tall af högst ovanligt utseende. 
Pâ detta träd kunna icke tillämpas Tegnérs ord: 
’’smärt och lang som tallar i den svenska jorden,” ty 
stammen delar sig en manshöjd öfver marken i en 
stör mängd grenar, som äter upplösa sig i ett virr- 
varr af smagrenar, bildande med den täta barrbekläd- 
