256 
af nâgra former, hvilka beskrifvas sâsom for veten- 
skapen nya, dels af en del for at beskrifna, till livil- 
kas fullständigare kännedom jag liar ett eller annat 
bidrag att lamna. Till sist offentliggör jag en för- 
teckning pâ 35 arter pyrenomyceter och discomyce- 
ter, som i den mykologiska litteratnren icke förut 
finnas angifna sâsom förekommande i vârt land. Till 
medicinalrâdet dr. Rehm i Regensburg stannar jag i 
tacksamhetsskuld for granskning och bestämning af 
nâgra bland nedanstâende former. Af de fiesta bland 
dem hafva exemplar öfverlämnats till Upsala botaniska 
museums svampherbarium. 
Uncinula Salicis (DC.) Wint. v. Epilobii n. v. 
U. mycelio evanido; peritlieciis per appendices in 
caule foliisque vivis Epilobii angustifolii arete agnatis, 
± sparsis, orbiculari-depressis, verruculosis, 125—150 
u in diam.; appendicibus numerosissimis, simplicibus, 
valde uncinatis, parce septatis, hyalinis, ad 125 ju lon- 
gis; ascis 6—9 in quoque perithecio, subpiriformibus, 4 
—5-sporis; sporidiis ellipsoideis vel ovatis, granu- 
lis majusculis completis, 25—34 X 14 —18 ju. — 
Hab. in Epilobio angustijolio in regione Upsaliensi 
autumno. — 
De värdväxter, som i litteraturen uppgifvas for 
Uncinula Salicis , tillhöra släktena Salix , Eopulus och 
Betula; det var därför ganska öfverraskande att pä- 
träffa ofyanstäende med U. Salicis i det närmaste 
öfverensstäm mande form pä en frân dessa släkten sa 
vidt skild matrix som Epilobium angustijolium. Unci¬ 
nula Salicis synes dock en gang förut ha blifvit iakt- 
tagen pâ en örtartad växt, ty Winter (Die Pilze 
Deutschlands, Oesterreichs und der Schweiz II p. 40) 
anmärker vid denna art: ’’Soll auch auf Artemisia 
vulgaris gefunden worden sein, doch erscheint diese 
Angabe sehr unwahrscheinlich.” — Som nämndt öf- 
yerensstämmer denna pâ Epilobium lunna form i huf- 
