257 
vudsak med Üncinula Salicis. Anmärkningsvärdt torde 
dock vara, att de här särdeles talrika bihangen pâ 
peritheciernas bas endast äro af peritheciernas längd, 
da de däremot hos hufvudformen uppna ända till 
dubbla denna längd, samt att myceliet vid svam- 
pens mognad synes nästan heit och hallet försvunnet, 
da det däremot hos hufvudarten vanligen är persi- 
sterande. Jag har dock i frâga om myceliet pâ liera 
exemplar af üncinula Salicis i Upsala botaniska mu¬ 
seums samlingar funnit ett enahanda förhallande. Dâ 
Erysipheernas biologiska tillpassning för särskilda värd- 
växter är skäligen obekant, torde det vara lämp- 
ligast att utmärka denna forms morfologiska öfver- 
ensstämmelse med U. Salicis genom att placera den 
säsom varietet under denna art, ehuru det ej torde 
vara osannolikt att den biologiskt är skild fran den- 
samma. 
Den förmodan ligger mahända nära till hands, 
att perithecierna af ifragavarande Üncinula genom 
vindens tillhjälp öfverförts pâ Epilobium fran t. ex. 
nâgon i närheten staende S'a/^-buske. Oafsedt att 
ej nâgon af Üncinula Salicis ’ vanliga värdväxter faims 
i grannskapet, maste man dock alldeles förkasta denna 
förmodan, da man (vid svagare mikroskopisk försto- 
ring) iakttager, huru säkert perithecierna hos v. Epi- 
lobii äro fästa vid sitt underlag förmedels de ât alla 
sidor utstralando bihangen. Vidare voro de angripna 
skotten rätt rikligt beklädda med perithecier utefter 
heia sin längd, hvaremot intet spar af svampen künde 
upptäckas pâ i närheten befintliga Örter. 
Massarina macra n. sp. 
M. peritheciis sparsis, ligno maxima parte iufos- 
sis, nigroannulatis^ globosis, c. 1 mm. in diam., ver- 
tice peridermate pustulatim elevato, adhærente tectis, 
demum ostioîo subprominulis, contextu membranæ ob- 
scuro, impellucido; ascis cylindraceo clavatis, apice 
