276 
ten att de samt och synnerligen befruktats af den 
derstädes odlade, pollenproducerande A. speciosa. Om 
embryobildningen vore en följd af befruktning med 
andra arters pollen, skulle naturligtvis sadant gifva 
sig tydligt tillkänna hos afkomman. För att pröfva denna 
den enda tänkbara möjligheten för en befruktning, 
sadde jag i Lunds botaniska trädgard sommaren 1894 
i rymliga krukor en stör mängd frön af ett flertal 
Alchemillor, deribland äfven följande icke pollenpro¬ 
ducerande och frân hvarandra morfologiskt vidt skilda 
arter: A. alvina , A. sericata , A. glabra , A. pubescens. 
Af de tre förstnämnda, som alla högst betydligt 
afvika fran A. speciosa , voro fröna hemtade frân i 
trädgarden odlade exemplar. Hösten 1895 künde 
sa mycket konstateras att de frân en och samma 
art härstam mande talrika plantorna med hänsyn tili 
det vegetativa systemet fullständigt öfverensstämde 
sinsemellan. Af hvarje art utplanterades nu mellan 
10 och 20 individ pa fritt land, och vid min ater- 
komst tili Lund i augusti 1897, da heia Sämlingen 
stod i full utveckling, künde en jämförelse med re- 
spektiva moderplantor företagas äfven med hänsyn 
tili blomma och frukt. Det visade sig da att afkom¬ 
man genomgaende och i de minsta detaljer stämde 
öfverens med respektive moderväxter; ej ett spar tili 
variation hos densamma fanns att konstatera och 
framför allt ej ett tecken tili närmande ât A. speciosa 
eller nâgon annan art som künde tänkas hafva aflem- 
nat pollen. E-esultatet var ej öfverraskande. Genom 
studier i naturen, pa platser der endast pollensterila 
former uppträda, var jag längesedan öfvertygad att 
en embryobildning orsakad af andra Alchemillors pol¬ 
len icke var möjlig. Jag tvekar derföre icke att 
här med full bestämdhet pâstâ att embryobild¬ 
ningen hos de talrika nord- och medel-europei- 
ska Alchemillorna försiggär utan att en befrukt¬ 
ning kommer till stand. 
