hvilket framgâtt rédan genom Mohl's undersökningar ’), 
inïôrdes i hvar och en aï dessa skâlar blott. ett. afskuret, 
förut i gipsförband inneslutet försöksskojt. Dessa skott 
hollo sig väl i den ângmâttade atmosferen i skâlarne och 
tillvâxte alltjemt i spetsen, medan de dogo bort basait * 2 3 ). 
Detta deras egendomliga fôrhâllande finner sin îôrklaring 
i det aï växtpatologerna redan sedan länge beaktade faktum. 
att isolerade stam- och skottstycken aï O/sv/^-individ. tack 
vare denna förmäga att under längre eller kortare tid ut- 
veckla sig vidare under förbrukning aï det organiska mate- 
rialet i stamstvckets basala delar, kunna under gynnsamma 
ïôrhâllanden i eîfektiv grad föröka växten pä könlös väg :1 . 
Fiera af Cuscuta - skotten künde vid dessa mina îôrsôk ut- 
växa tili 2 decimeter länga refvor. Hvad emellertid beträffar 
haustoriebildningen, sä visade det sig, 'att nägon Produktion 
aï sädana organ icke ens antydningsvis inträdde ä de re- 
’) Mohl, H. 1. c. p. 131. — Beträffande denna fràga hän- 
visas tili följande literatur: 
Kinzel, W. Beitrag' zur Keimung' von Cuscuta. (Berichte 
der deutschen botanischen Gesellschaft. Band XVII. Berlin 1899. 
p. 318.) 
Dixon, H. Selfparasitism of Cuscuta reflexa. (Notes of the 
Bot. Sch. of Trinity coll. Dublin 1901 1 
Chodat, R. Principes de botanique. Genève 1907. p. 442, 
fig. 4 68. 
Wittrock, V. B. 1. c. p. 9. 
2 ) Att groddplantorna hos Cuscuta visa samma i fysiolo- 
giskt hänseende intressanta egendomlighet, tillväxt i längd pa be- 
kostnad af näringsmaterialet i roten och stammens understa del, 
faststäldes först genom Uloth's utförligare skildring af utveck- 
lingsförhällandena vid C/ise/ita-frönas groning. — Uloth, W. 1. e. 
pp. 265, ff. — Jemför äfven : Koch, L. Untersuchungen liber die 
Entwicklung der Cuscuteen. pp. 14, ff. — Koch, L. Die Klee- 
und Flachsseide (Cuscuta Epithymum und C. Epilinum). pp. 7, ff. 
Taf. I, figg. 1—4. 
3 -) Koch, L. 1. c. pp. 137, ff. -Die .... Stammspitze ver- 
hält sich hierbei wie das Plmnularende, die übrigen Stammteile 
wie die absterbende Wurzel des Keimlings. Die letzteren liefern 
den weiterwachsenden Sprossenden das nötige Nährstoffmaterial, 
sie gehen, nachdem deren Anschluss an einer zweiten pflanz- 
lichen Organismus hergestellt ist, zu Grunde. Taf. I, fig. 8, Taf. 
II, fig'. 15. 
Se äfven: Sorauer, P. Handbuch der Pflanzenkrankheiten. 
Zweite Auflage. Zweiter Theil. Berlin 1886. pp. 35, ff. — Ro- 
strup, E. Plantepatologi. Kobenhavn 1902. p. 120. 
