128 
tensitet än â konvexsidan, och att sâlunda den konstaterade. 
ensidiga haustoriehildningen blott vore utslaget af denna 
qvantitativa retningsdifferens. Det guide derför att utfinna 
ett tillvägagängssätt, soin i sä hög grad som möjligt künde 
éliminera den antydda felkällan. En metod, fast kanske 
icke füllt uppfyllande nämnda kraf, fann jag i ersättandet 
af det inre röret i föregaende försök med ett fast, i spiral 
hoprulladt vax- eller pergamentpapper, hvilket sköts in i 
ett glasrör af 1,8 centimeters inre diameter och pä grund af 
sin elasticitet kom att ligga an mot glasväggen med ett 
icke obetydh'gt tryck i radial riktning. Ett mellan glas- 
väggen och pappersrullen infördt, vindande Cuscuta - skott 
kom tydligen vid utförandet af sina tillväxtrörelser att pressa 
konkavsidan mot pappersrullen, men pä samma gäng, genom 
det fiädrande mottrycket af denna senare, att sjelft skjutas 
med sin konvexsida mot glasrörets mre vägg. Resultatet 
af detta försök blef emellertid, att skottet, hvilket här icke 
utfört normala vindningsrörelser kring pappersrullen, utan 
i stallet visade egendomliga, zigzagformiga krökningar, tyd- 
ligen framkallade genom pappersrullens bredd '), utbildade 
haustorier endast â de i kontakt med pappret befintliga 
konkavsidorna. Haustorierna häftade i detta fall sä stärkt 
vid pappret, att vid försök att isolera dem frän detsamma 
apikalcellerna lössletos och blefvo sittande â pappret. 
Detta experiment upprepades, ehuru med oförändradt 
résultat, äfven med Cuscuta- skott, hvilka under försökstiden 
1 ) Enligt Peirce förefinnes en bestämd maximalgräns för 
diameterns storlek hos Cuscuta-stödet , hvilken gräns, olika för olika 
arter af slägtet, icke fär öfverskridas, utan att Cuscuta-stammen 
installer sina normala vindningar kring detsamma. Beträffande 
sina iakttagelser öfver denna fräga, hvilka hänföra sig tili grodd- 
plantor af skilda Cuscuta-arter, anför Peirce följande: »The maxi- 
mum diameter of a stem or branch of a living plant around wich 
a seedling can twine varies with the species of Cuscuta, the larger 
species, and naturally also the larger seedlings of the same species, 
being able effectually to embrace larger hosts than the smaller 
ones. One and a half centimetre is the mean maximum for C. 
Epilinum, and two centimetres for C. ettropaea and C. glomerata.* 
— Peirce, G. J. 1. c. p- 61. 
