150 
t. ex. Carduus nutans , Sisymbrium- arter, etc. Nâgra kunna 
därjämte uppträda som Aker- eller trädgärdsogräs, t. ex. 
Matricaria discoidea, Linaria minor, andra Ater äro hufvud- 
sakligen sAdana, t. ex. Euphorbia exigua, Veronica persica, 
m. fl. Undantagsvis kunna arter ur denna grupp gA öfver 
till neofyterna, t. ex. Senecio viscosus pA sandiga hafssträn- 
der i ii7vw«s-association. 
Den tredje gruppen, arkeofytern a. omfattar hufvud- 
sakligen de gamla ogräsen, som aldrig växa utanför kultu- 
rens rAmärken. om än de ej äro absolut bundna vid odlad 
jord. En del af dessa ha säkerligen under hela sin sprid- 
ning följt kulturväxterna, och den merendels oafgjorda 
frAgan om deras Ursprung torde sammanfalla med frAgan 
om vAra gamla odlade arters härkomst. Att nâgra af 
dessa arter uppträdde som ogräs bland säd redan pA de 
schweiziska pâlbyggnadernas tid. är tu kändt genom dar 
gjorda fynd af frön, t. ex. af Centaurea Cyanus, Agrostemma 
Githago, Lo/ium temulejiturn, m. 11. Till denna kategori synas 
mig äfven arterna frân Linnés »ruderata böra räknas, 
försAvidt de ej Ursprungligen varit odlade. Poa annua 
torde ocksâ kunna anföras sâsom ett godt exempel. Wat- 
sons -denizens synas delvis ingA här. 
Den andra hufvudgruppen af anthropokorerna. de af 
menniskor afsiktligt införda arterna. anser jag böra delas i 
tvâ kategorier. mot tre hos Thellung. nämligen ergasifyter 
och ergasifygofyter. Ergasifyter äro de frân andra landet* 
införda kulturväxterna, försävidt de fortfarande hAllas i 
odling. MAnga af dem. t. ex. sädesslagen. Atskilliga pryd- 
nadsväxter, m. fl. uppträda dock därjämte som ergasi- 
fygofyter. d. v. s. de bruka förvildas, fly frân den odlade 
marken tili ruderatlokaler eller uppträda som ogräs pä 
odlad mark, där de ej äro sädda. Thellung upptar jämn- 
sides med denna grupp ytterligare en. som han kallar 
ergasiolipofyter eller kulturrelikter och detinierar sâsom 
växter. som Ursprungligen införts och utsätts. men pA natur- 
liga växtplatser. där de sedan hAllit sig kvar utan vidare 
