154 
säväl antropokorer som apofyter, och därför anser jag ei 
lämpligt att tästa sâ stort afseende, som Th el lung gjort 
vid om en art först inkommit pâ det ena slaget af lokaler 
och sedan apofytiskt ölvergätt till det andra slaget. eller 
om dess väg varit den motsatta. Om en art inkommit 
t. ex. med utsäde eller med barlastjord. synes mig ej betyda 
sä mycket. det kan ofta vara en ren slump, om invandrings- 
medlet varit det ena eller andra, och ofta är det ej heller 
lätt att afgöra. Likaledes äro likheter i artgrupperingen 
ofta tydligt framträdande mellan äldre ruderatlokaler, in 
sädda gräsvallar och associationer af leimonapofyter och 
iamte dem invandrade anthropokora arter. hvarför jag äfven 
i frâga om dessa grupper ej ansett nâgon uppdelning efter 
växtplats lämplig. ^Gemensamt for alia af kulturen skapade 
vegetationer är, att de, om de lemnas ät sig sjelfva, förr 
eller senare komma att utträngas af de invandrande apo- 
fyterna, mer eller mindre blandade med neofyter. Denna 
förvandling kunna vi spâra pâ alla gamla ruderatplatser 
och i senare stadier, mera närmande sig ett stabilt tillständ, 
pä forna svedjeland och öfvergifna odlingar. 
Die in den vorstehenden Zeilen enthaltenen Ergänz- 
ungen oder Veränderungen der von Rikli und Nægeli & 
The 11 un g aufgestellten Einteilung und Terminologie, sind 
hauptsächlich folgende: Dem Ausdruck Anthropophyten 
ziehe ich Hemerophyten» oder hemerophile Pflanzen vor. 
Für spontane Apophyten » sage ich Autapophvten . und 
diese sind in Kenapophyten (Auswanderer auf entblösster 
Erde , Leimonap. (auf Grasboden), Ergasiap. auf Kultur- 
boden) und Chomap. (auf Ruderalplätzen) einzuteilen. Die 
Neophyten sind nach meiner Meinung auszuschliessen. da 
sie aufgehört haben hemerophil zu sein, und die Ergasili- 
pophyten können teils den Ergasiphyten , teils den Xeo- 
phyten zugewiesen werden. 
Lund, April 1910. 
