162 
bus acutis villosis, calathio solitario, periclinii squamis line- 
aribus acutis squarrosis densissime lanatis disco longioribus 
radium æquantibus» . . . »Similis E. unifloro, differt capitu- 
lis et squamis». (Grönland, J. Vahl). 
Autentiska exemplar Annas i Riksmuseum, försedda 
med etiketter af Vahls hand. Beskrifningen i Fl. Dan. passar 
fullkomligt, och vid en jämförelse med aîbildningen t. 2299 kan 
man lämpligen till beskriiningens slutord lägga följande kän- 
nemärke: differt etiam capitulis majoribus. 
De viktigaste skiljemärkena frän E. uniflonis (sädan 
denna allmännast förekommer i Skandinavien och redan i 
Linnés Fl. Lappon. t. IX, fig. 3, är afbildad; se äfven afbild- 
ningen â föreg. sida!) äro alltsä följande: 
E. eriocephalus : stjälkar ofta fiera tillsammans; stjälk- 
blad täthäriga; holk större med utstàende eller utböjda, 
tjockt ullhäriga fjäll. 
Denna växt finnes äfven i Skandinaviens alpina och 
arktiska omräde och rekommenderas fit botanisternas upp- 
märksamhet och Studium för ett säkrare fastställande af dess 
arträtt. 
Vierhapper har i sitt arbete Monographie der alpinen 
Erigeron-Arten Europas und Vorderasiens (Beih. z. Bot. Cbl. 
Bd. 19, 2. Abt., 1906, ref. i Bot. Not. 1906 p. 166-7), p. 512 
upptagit denna växt säsom »E. uniflonis f) eriocephalus ». 
Han anför den för Grönland, Nowaja Semlja, Waigatsch och 
arktiska Asien. Hans afbildning Taf. 5, Fig. 17, är i half 
naturlig storlek, men ftterger en ytterst smäväxt och förmin- 
skad form. Pä sid. 513 meddelar han, att han ej sett Yahls 
Originalexemplar, tili följd hvaraf han ej är füllt säker pä, 
om den är identisk med »E. unalaschkensis» eller icke. (De 
äro icke identiska; se vâr omstäende afbildning!). 
I Skandinavien är Erig. uniflonis L. icke sä variabel, 
att nägot större antal skarpt skilda former förtjäna att upp- 
ställas 1 ), sävida man nämligen fränskiljer säsom arter dels E. 
1 ) En af de mera päfallande formerna är den storväxta, ända 
tili 3 dm. höga, robusta och storkorgiga E. uniflonis var. eriocalyx 
