163 
eriocephalus dels E. unalaschkensis (se vâr afbildning!). Denna 
sistnämnda, som äfven kallats E. imißonis ß pulchellus Fr., 
Mant. 3, p. 112, 1845 (non E. pulchellus (W.) DC.), är af Vier- 
happer (Monographie, p. 492) upptagen säsom egen art. Det 
synes föreligga ännu starkare skäl for att betrakta äfven E. 
eriocephalus säsom själfständig art. 
Här lämnas afbildningar af de tre arterna, fig. 1 uni- 
florns, fig. 2 eriocephalus , fig. 3 unalaschkensis , alia efter 
svenska, typiska exemplar. 
Bland dessa kännes E. eriocephalus igen pâ den stora 
korgen med löst och oregelmässigt hoplagda holkfjäll. som 
ofta äro utätböjda i speisen, sä att holken ser oansad och lurf- 
vig ut, samt tätare, hvita här icke blott vid holkens bas sä- 
som hos E. unißorus, utan ända ut tili spetsen af holkfjäl- 
len. Därjämte äro stjälkbladen hos eriocephalus längre an 
internodierna och nä i början upp tili korgen eher öfver 
densamma. Härtill kan läggas, att stjälken är große, ofta 
nägot bägböjd upptill, och strälblommornas tungor hvita (i 
postfiorationen blekvioletta). Höjden är vid blomningens hör- 
jan knappt 1 dm, ehuru växten är gröfre och storbladigare 
än E. unißorus, och stiger sedan till 15—20 cm. 
Däremot har E. unißorus (fig. 1) kortare stjälkblad, 
som normalt lämna stjälkens öfre del bar; stjälken är spens- 
lig, men styf och vanligen rak; strälblommornas tungor äro 
tydligare violetta, slutligen t. o. m. mörkt violetta. 
E. unalaschkensis (hg. 3) är tili storlek och habitus mest 
lik E. unißorus, utom i det afseendet, att de öfre stjälkbla- 
den, som äro länga och smala, till en början äro längre 
än internodierna. Förnämsta skillnaden ligger i holkens tätt 
och regelmässigt ordnade fjäll och deras täta, yfviga, oge- 
nomskinliga pels af svartviolett (stundom gräsvart eller blä- 
Led., Fl. alt., 4, p. 91, 1833 (sub E. alpino), enlig't ex. i Herb. 
Stockh., sända af Ledebour; dessa bara äfven namnet »/3 oreades 
Schrenk» (se Led. Fl. ross. 4, p. 490), ehuru de hafva blott 1 korg\ 
Denna form är tili stjälkens tjocklek och korgens storlek mest lik 
öfvermogna ex. af E. eriocephalus. Identisk därmed är mähända 
E- unißorus ß crassicaulis Bl., N. Fl., 2, p. 566, 1874. 
