190 
Almquist, S., Skandinaviska former af Rosa 
g laue a Vi 11. i Naturhistoriska Riksmuseum. Stock- 
holm. 118 s., 10 t., 104 textf. — Arkiv f. Bot. 10 n:r 3. 1910. 
Det är nog behöfligt att man urskiljer sä mânga spe- 
cialformer, som möjligen linnas, for att man skall kunna fâ 
en riktig öfversikt öfver en i?osrtgrupp, äfven om det är 
frâga om ett mindre omrâde. Förf. har nu, delvis med 
biträde af R. Mattsson, sökt att vidare bygga pâ den 
grund. han lagt i sina »Studier öfver Bergianska träd- 
gàrdens spontana Rosaformer». 
Af de mânga figurerna kan man döma till antalet 
namngifna former. Utom dessa former finnas andra, hvilka 
han betecknar endast med tekniska termer, ss. framgâr af 
det vi här aftrveka ur afhandlingen: 
> Grund former ha enkel- eller ojâmnsâgade blad, per- 
dubbelsàgade, bâda sakna glandelbeklädnad pâ fodret, ob- 
ha glandelbeklädnad i foderbladens kant (ciliösa former ), 
Sub- och super-iormer ha sâdan pâ foderbladens undersida, 
sub- likna till bladens sâgning grund-, super- âter per- for- 
mer. En per- med bladkanterna särdeles glandelrika kallas 
præ. 
I motsats mot Mattsson fasthâller iag, hvad jag i 
»Stud, etc.» s. 85 pâpekat, att dessa ordbildningar med sub- 
o. s. v. ej äro att betrakta som själfständiga växtnamn, med 
egen autors-signatur — bäst därför att alltid sätta prefixerna 
inom parentes t. ex. (sub-)caninella At., sâ att missfôrstând 
om hvad som är det verkliga namnet omöjliggöres. En 
sub-iorm t. ex. (sub-)caninella är nämligen ingen verklig 
systematisk enhet. redan af det skäl, att den ofta växer pâ 
samma stam som super- eller grundformen — Grenier an- 
märkte ju ocksä (enligt hvad jag hört af A. Tullberg) 
som nägot märkvärdigt, att han funnit olika Rosa-* arter* 
pâ samma stam! Yidare därför att hvarje varietet af t. ex. 
caninella At. kan bilda (genom mutation eller skottvariation 
sin (sub-)caninella, hvilken sälunda är närmare släkt med 
sin stam-form än med andra (sub-)caninellœ. En fsj/ö-yform 
