de olika växtsamhällena och deras förändringar redogöres 
och floristiskt statistiska uppgifter meddelas. Förf. har äfven 
användt Raunkiærs biologiskt geografiska system. Del 
visade sig att therofytprocenten nu gär upp öfver det nor- 
mala. Men dä hem i kry ptofytern a äro talrikast i det natur- 
liga omrädets normal.spektrum, sä bli de införda växterna 
af denna sort nog af största betydelse för vegetationens 
framtida bestand. 
Svstematiska anmärkningar göras vid ätskilliga arter' 
hvaraf vi här endast notera följande. Carex leevirostris och 
rast rat a samt hybrid af dessa fr An Finland. Cer asti i an vul- 
gare subsp. alpestre (LindbL); Hartm. uppföres som art under 
det äldsta artnamnet C. longirostre Wichura. Erysimum 
cheiranthoides med var. at pin um (Smith, non L). Trientalis 
europœa f. rosea är sannolikt en biologisk form, hos hvilken 
en lägre temperatur framkallat en starkare anthocyanbild- 
ning, hvarför dess förekomst blir beroende af den under 
blommngstiden rädande temperaturen. 
Urtica dioica var. Sondern' Simm. Rhizoma repens, 
longe stoloniferum. Gaulis gracilis, simplex vel ramulos 
brevissimos, parvifolios, in axil lis gerens altitudinem metri 
attingens, stimulis paucis, sparsis, crassis, ad nodos densio- 
ribus, tenuioribus, munitus. Stipulæ centimetrum fere longæ. 
lineares. Folia læteviridia, inferiora rotundata, palmati- 
nervia, grosse paucidentata; media ovata, superiora angu- 
stata; omnia fere omnino glabra, ad nervös principales 
solum tenuissime pilosa, stimulis perpaucis munita. Sti- 
muli haud urentes. 
Viscaria alpina f. apetala: caule folds sepalisque pah 
lescentibus, lloribus petalis destitutis . 
Botaniska kongressen i Bryssel. Vid den tredje 
internationella kongressen i Bryssel d. 14—22 maj i är be- 
slöts angaende nomenklaturen hufvudsakligen följande. 
Utgängspunkten 1753, Linncs Sp. PL. antogs äfven 
för Mycetosoa, Characece, Sphaguacece, Hepaticce och Lic/ie- 
ues samt Algce med nedan nämnda undantag. 
