269 
kan möj listen .själf igenkänna sina former, men beskrifva 
dem sä, att andra kunna identifiera dem, gär knappast för 
sig, hvilket nog hvar och en, sont försökt sig pä bestäm- 
ningsnycklarna för t. ex. si. Rosa i Neumans flora (21), 
villigt erkänner. Äfven de olika specialisterna tyckas stä 
rädvilla inför hvarandras arter och fortsätta därför artupp- 
delningen hvar för sig i lugn och ro. /?os«f orskni n gen 
lämnar oss en ganska präktig illustration härtill. 1 värt 
land är det ju speciellt AJmquist (1. 2) och Matsson (21), 
som gripit sig an med detta släkte, och flera hundra arter 
äro urskilda, beskrifna och namngifna. J ) Man skulle dä 
vänta, att rhodologerna i andra hinder âtminstone künde 
identifiera migra af dessa arter. I ett arbete af Schwert- 
schlager (33) finner man emellertid ingen enda af Alm- 
quists eher Matssons arter omnämnda frän det gebit, han 
undersökt (Franken), oaktadt det är till stör del samma 
linnéanska arter, som linnas dar. Är formkretsen här en 
heit annan, eher har det varit lönlöst att söka identifiera 
de förut beskrifna arterna? Jag tror att bäda dessa saker 
->pe1a in. men tryggast är det i hvilket fall som heist att 
bortse frän ifriga medarbetare, dä man själf som Schwert- 
schlager uppställer ett 70-tal novæ varietates . Men tank 
hvilken förbistring en gäng en rhodolog uppträder, som 
finner dessa frän hvarandra fristäende tyska och svenska 
formserier mystiska, och som börjar herbarieforska! Hvilka 
härliga perspektiv ei minst för nomenklaturforskningen ! - 
Att Schwertschlager ej rätt gärna kan vara okunnig 
om âtminstone Almquists arbete, visar sig pä ett högst 
kuriöst satt. 1 heia den vidlvftiga afhandlingen. där han 
b I Almquists senaste arbete (2) uppdelas Rosa glauca, 
som i hans flora intager den blygsamma ställningen af v ar. under 
canina, ensamt den i öfver 100 underarter oeh varieteter. Här 
lämnas intet fullständigt bestämningsschema, emedan detta säker 
ligen vore meningslöst, da väl en del arter förhälla sig som acwe- 
nophylla Mts in sched som är en väl afgränsad specialtyp, men 
lika variabel som föregäende (var. Öhrnii Mts in sched.) och däri- 
genom lätt att förblanda med bade denna dess närmaste släkting 
och flera andra (1. c. p. 24)1» ffosaforskningen synes nu vara pä 
den punkt, att den mäste fortplantas genom muntlig tradition. 
! 
