• 21 '1 
meid kan anses vara sa »animal k emedan t. ex. H. mu 
bellatum har korsbefruktande arter t. o. m. tili störsia delen. 
är del väl tankbart, att nation fullständig utgallring ai ex- 
trema och mindre existensdugliga former ännu ej ägt rum, 
utan dessa kunna här oeh hvar hall a sig kvar och ge in- 
tryck af nyhildade mutationer. 
Ej heller pästäendet, att alternas utbredning pä 
kulturomräden skulle visa, att de först sen dessa togos 
under odling uppstätt, synes mig beviskraftigt, ty ett annat 
antagande ligger nära till hands: att de redan förelintliga 
alternas utbredning gynnats genom kulturen. För frägan 
om alternas uppkomstsätt är detta argument fullkomligt 
utan betvdelse. 
Voll mann (40) har genom lakttagelser af Hierucium 
arlerna pâ deras naturliga ständorter kommit tili heit olika 
résultat mot Samuelsson — ehuru hans metod är den- 
samma — nämligen att bastardering spelat en stör roll vid 
artbildningen inom släktet. Dä del säledes bade genom 
naturiakttagelser och experiment vunnits fakta, som tala 
für en artbildning pä denna väg. synes det mig svärt att 
förstä, hur Samuelsson kunnat alldelet bortse Iran dessa. 
En sak, som jag slutligen vill päpeka, och som pä 
ett ‘-läende satt visar, att analysen af arterna i deras minsta 
former ej är ett forskningsomräde för den systematiska, 
den beskrifvande botaniken, utan för den fvsiologiska, den 
experimentella, är, att vissa karaktärer ej kunna iakttagas 
som morfologiska egenskaper. Tv hvad vill man dä be 
skrifva? Sä har t. ex. Correns 11) vid korsning af nor- 
malt grönbladiga Mirabilis Jalapa - individer med sädana. 
som ha skäckiga blad, i andra generationen erhällit klyf- 
blommor voro Q, apogama eher själfsterila, hos den individ af 
Fi-generationen, ur hrilken den uppstod. - Afven Strasburger 
(36), Wettstein (45) och med en ganska stark reservation Mar- 
beck (24) framhälla mutation som orsak tili polymorfien inom 
Hieracium. Deras äsikter äro dock utlalade före Ostenfelds 
publicerande af sina experimentella résultat. 
') Se angäende denna fraga Rosenbergs öfverläggningar 
(31, p. 166—167)! 
