291 
Som synes förlöper variationskurvan här mycket ore- 
gelbundet, hvilket troligen ätminstone till en del fär för- 
klara.s däraf, att de olika individerna, säsom förut nämnts, 
mast odlas under ganska olika näringsbetingelser. Se vi 
pä medelhöjden for ind. 14—27, som växte under de bästa 
betingelserna, finna vi denna vara 94 cm., for ind. 3 — 13 har 
den sjunkit till SO cm. och for ind. 28—34 till 54 cm. Det 
tycks sâledes, som om ganska afsevärda modifikationsstör- 
ningar spelat in vid höjdvariationen (tv medelhöjden sjunker 
med sämre näringförhällanden). under det att säsom förut 
visats korgstorleken ej rönte nägot vidare inflytande at 
näringsförhällandena. 
Att emellertid anse höjdvariationen vara helt och 
hallet af modifikationsnatur (sâledes ej ärftlig) är säkerligen 
ej riktigt. Ind. 3, som var en dvärg af endast 33 cm:s höjd, 
och ind. 13, som var mira fyra ganger sä hög, nämligen 
125 cm., växte under ungefär samma förhällanden, i samma 
parcell och bäda i utkanten af denna. Det synes visa, att 
en individuell ärftlig variation gör sig gällande jämte den 
individuella variation, som förorsakas af yttre förhällanden. 
Och i sä fall ha vi äfven hvad höjdegenskapen beträffar att 
göra med klyfning, fast därmed ej är säkert, att den be- 
höfver vara monohybrid. Möjligt är, att höjdegenskapen, 
säsom Nilsson-Ehle (27) i fiera fall och för Hera egen- 
skaper experimentellt visât och som heit nyligen Lang (16) 
framhällit med afseende pä Variationen i öronlängd hos 
kaniner, ej är beroende af en enda enhet utan fiera, själf- 
ständigt klyfvande. Om sä är fallet, kan naturligtvis endast 
studiet af de särskilda individernas descendens bevisa. 
I det föregäende ha sädana egenskaper behandlats, 
som undersökts hos samtliga individer. Jag skall nu om- 
nämna nägra, som jag endast fast mig vid hos de individer, 
där de framträda i mera utpräglad grad. eher som endast 
förefunnos hos vissa former och bidrogo att gifva dessa 
ett säreget utseende. och som i viss man kunna betecknas 
som nva egenskaper. 
