54 
Jönssons egentlige lärare blef därför F. W. C. Aresehoug, 
dä fäst vid universitetet som adjunkt och demonstrator i 
botanik. Areschougs inflytande kan ocksâ spâras i valet 
af ämne för den afhandling, som han den 14 februari 1880 
disputerade pä för doktorsgrad. 
Under den tid, som förflöt mellan hans licentiatexamen 
och disputationen, fick han tillfälle att säsom Battramsk 
Stipendiat företaga en längre utländsk resa, hvarunder han 
gästade ett större antal tyska universitet och kom i berö- 
ring med mänga af de främsta mannen inom botanikens 
omrâde i Tyskland. Af största betydelse för hans senare 
forskarebana och verksamhet i öfrigt voro dock utan jäm- 
förelse de längre uppehäll, han gjorde hos Strasburger i 
Jena och hos Nobbe i Tharand. 
Efter hemkomsten' frän sin stipendiei'esa disputerade 
Bengt Jönsson pä en afhandling »Bidrag tili kännedomen 
om bladets anatomiska byggnad hos Proteaceerna , och 
omedelart därefter blef han af Aresehoug, som under tiden 
efterträdt Agardh som professor, kallad till docent — den 
förste docent i botanik, som pä mänga är anställts vid uni- 
versitetet; Agardhs siste docent var nämligen Berggren, 
som förordnades 1866. Afhandlingen belönades med Agardh- 
ska premiet. 
Säsom docent kvarstod Bengt Jönsson ända tili 1899, 
dä han efterträdde Berggren som e. o. professor. Under 
sin länga docenttid biträdde han bl. a. vid ledningen af de 
af Aresehoug införda växtanatomiska öfningarne, där han 
under mänga är hade hand om den lägre kursen, afsedd 
för blifvande filosofie kandidater. Dä den nya botaniska 
institutionen 1892 togs i bruk, och ett växtfysiologiskt labo- 
ratorium där ställts till hans disposition, anordnade han 
här för de studerande öfningar, som, ehuru tili en början 
ej obligatoriska, flitigt begagnades. Detta var hans första 
füllt sjelfständiga lärareverksamhet vid universitetet, ty vid 
de anatomiska öfningarne hade Aresehoug ätminstone no- 
minelt haft ledningen, men fysiologien var ett omrâde, som 
