122 
Agröstis rupestris All. 
Bladslidor och strän brunröda. Violett anthocyan före- 
linnes i epidermis, der dock dvergceller och stomaceller äro 
i saknad af nämnda färgämne *). 
Poa alpina L. 
Den â Schneeberg förekommande formen, var. vivi- 
para L.. utmärker sig genom en stärkt bläröd färgning af 
skärmfjäll, strän och bladslidor; särskildt de närmast ofvan 
nodi befintliga, knäformigt förtjockade basaldelarne af dessa 
senare äro intensivt anthoc\ r anfärgade. Anmärkningsvärd 
är den, som det synes, nära nog totala saknaden af antho- 
cyan i bladen af de ä smäaxen groende bulbillerna. 
Genom sin synnerligen rikliga anthocyanproduktion 
utmärka sig unga skott af individ, som växa vid kanten af 
de persisterande snö- och ismassorna i sänkor och dälder 
â Schneebergsplatän. 
Den bläröda färgen â strâet härrör af anthocyan. 
lokaliseradt i epidermis; dvergceller och slutceller sakna 
dock detta färgämne. Med epidermalt läge befanns anthocyan 
uppträda äfven i skärmfjäll och örtblad. 
Lusula glabrata Hoppe. 
Uppträder merendels rikligt anthocyanförande. Dä 
bladen ej sällan visa sig vara i den öfre hälften rödfärgade. 
medan deras undre hälft bibehallit sin normala, gröna färg, 
synes anthocyanproduktionen sâlunda i bladen utgà frän 
spetsen och fortskrida i basal riktning. Individ. hvilka an- 
träffas växande vid kanten af smältande snö. hafva i likhet 
med Poa alpina heia det vegetativa systemet ofvan jord 
intensivt och likformigt rödfärgadt. 
De röda bladen föra anthocyan i riklig mängd i pa- 
lissadparenkj'mets celler. Öfre bladsidans storcelliga epi- 
1 ) Smäaxen äro särskildt hos Agröstis alpina skönt antho- 
cyanfärgade. En albinotisk form af densamma, var. an rata Rich- 
ter, hvilken saknar detta pigment och har smäaxen gulaktigt fär- 
gade, torde icke vara utan sitt stora intresse för lösandet af frägan 
om det färgade, angiosperma blomperianthets genes. 
