127 
Salix herbacca L. 
Salix myrsinites L. var. Jacquiniana Host. 
Unga blad af dessa arter föra anthocyan, lokaliseradt 
i det öfre palissad- och det undre svampcellskiktet. Gallbild- 
ningar af Nematus herbaceae Cameron â blad af Salix 
herbacea hafva emellertid anthocyan i epidermis enligt 
undersökningar af Hieron ym-us '). 
Salix reticulata L. 
Bladskifvorna, â hvilkas undersida det stärkt fram- 
springande, kraftiga ädernätet skarpt aftecknar sig i bjerta, 
röda linjer, sitta insererade pa länga, merendels vackert röda 
skaft. Genom sin kraftiga anthocyanfärgning utmärka sig 
likaledes inllorescensskaft, knoppfjäll och blomstödjeblad 
(hängefjäll), hvilka senare äro enfärgadt röda, en karakter. 
hvarigenom Salix reticulata är tydligt skild frän flertalet 
andra Salix-arter . Rika pä anthocyan äro derjemte anthe- 
rerna, hvilka före uppspringningen äro intensivt purpur- 
röda, liksom för öfrigt är fallet äfven hos Salix herbacea. 
Salix reticulata, hvilken jemte Salix refusa och Salix 
herbacea utgör ett viktigt, integrerande element i »snöda- 
larnes» flora, visar ofvan anförda färgningar särskildt ut- 
präglade hos individ, som växa i omedelbara närheten af 
smältande is- och snömassor ä Schneebergs Ochsenboden. 
Det röda bladskaftet för anthocyan i epidermis samt i 
spridda grundparenkymceller ända in tili kärlknippets väf- 
nader. Nägon uttalad histologisk differens mellan epider- 
mis och grundväfnad sjmes här knappast förettnnas. 
I bladskifvan, som befanns i kanten rödfärgad sär- 
skildt hos individ i närheten af smältande is, hade anthocyan 
emellertid den för Sa/nr-blad utmärkande lokalisationen i de 
öfre palissad- och de undre svampparenkymcellerna, medan 
epidermis var i saknad af färgämnet. 
1 ) Hieronymus, G. Beiträge zur Kenntniss der europäischen 
.Zoocecidien und der Verbreitung derselben. (Ergänzungsheft zum 
68. Jahresbericht der schlesischen Gesellschaft für vaterländische 
Cultur. Breslau 1890. p. 49.) p. 253. — Gertz, O. 1. c. p. 93. 
