158 
i nämnvärd grad kan sagas till sin intensitet underskrida 
mellanbladens. 
Denna art visar sâlunda med afseende pâ sin halt af 
anthoeyan en fullständig öfverensstämmelse med Sedum 
acre, Sedam album och àndra arter af slägtet, hvilka 
jag tidigare egnat en mera detaljerad redogörelse, till 
hvilken i öfrigt här mâ hän visas *). 
Saxifraga adscendens L. 
Äldrade basalblad rôda. Anthocyan förefinnes här i 
epidermis samt i mesofyllet, der det likväl uppträder blott 
i spridda celler (idioblaster). Undersökta, anthocyanfärgade 
blomskaft förde pâ samma sätt anthocyan med lokalisation 
i epidermis och grundväinadsidioblaster. 
Saxifraga ai, soon Jacq. 
De obetäckta falten af rosettbladen mycket ofta röda. 
Särskildt kräftig är den anthocyanbildning, som inträder 
kring sär, uppkomna genom mekaniska skador, insekt- 
styng m. m. Anthocyan förefinnes här i epidermis, men 
sprider sig stundom tili äfven under epidermis betintliga 
celler. 
Normalt uppträder anthocyanfärgning â bladbasen 
nära dess insertion ä stammen. Den violettröda färgen 
framkallas här af anthocyan med epidermalt läge. 
I inflorescensskaftet linnes anthocyan deremot icke i 
epidermis, utan i subepidermala celler. 
Saxifraga caesia L. 
Blomskaften stärkt rödfärgade. Anthocjmn lokalise- 
mdt i mesofyllceller ända in tili ledningsväfnaden. 
Saxifraga aisoides L. 
Intensiv rödfärgning â undre bladsidorna samt i bla- 
dens spetsar. Anthocyan visade här icke ringa vexling med 
hänsyn tili sin lokalisation. Sâlunda förekom i fiera blad 
den färgade cellsaften uteslutande i undre epidermis, i andra 
blad âter med utbredning i mesofyllet, hvarvid pigmentet 
3 ) Gertz, O. 1. c. pp. 187 — 193. 
