basala bladrosetten med likformig färgning i karminrödt. 
Detta senare befinnes merendels vara fallet hos de individ, 
som icke utgöra konstituenter i den alpina ängsflorans täta 
matter, utan vaxa pä vegetationsfattiga gebiet med mera steril 
botten. stallen, hvilka intagas ai en mera isoleradt uppträ- 
dande klippflora. Den röda anthocyanfärgen gär här ej 
sällan öfver äfven tili inflorescensskaftet. 
I säväl blad som stam är anthocyan uteslutande bun- 
det vid epidermis. 
Primula Clusiana T a u s e h. 
De undre bladsidorna ofta stärkt rôda i spetsen och 
i kanterna. Särskildt när bladen äro riktade utât eller uppât, 
förefihnes â dessa för ljuset särskildt exponerade, undre 
bladj'tor en kräftig anthocyanfärgning. Röd anlöpning visa 
derjemte hos denna växt blomskaftets öfre del, de tvenne 
förbladen samt i särskildt hög grad blomfodret, ätminstone 
under postflorationen. 
Bladen föra anthocyan uteslutande i undre epidermis. 
Hos de undersökta individen var särskildt framträdande 
den egendomligheten, att undre epidermis jemte närmast 
ofvan liggande cellager hade lossnat frän förbandet med 
öfriga väfnader i bladet. Denna aflossning hade blott i blad- 
kanten samt i medelnervspartiet uteblifvit. 
1 blomskaft, förblad och foderblad finnes anthocyan 
äfvenledes epidermalt lokaliseradt. 
Primula minima L. 
Egendomligt nog, synes anthocyan här aldrig utbildas i 
rosettbladen, hvilka i stället städse visa en stärkt framträdande 
färgning i blekgult. Deremot uppträder anthocyan. bort- 
sedt frän den rosenröda blomkronan, mer eller mindre rik- 
ligt i foderbladen och fruktskaftet samt i den öfre, af blomfod- 
ret icke täckta delen af kapselväggen. Merendels iörehnnes ä 
foderblad och fruktvägg denna färgning punktvis fördelad, 
sâ att ifrägavarande växtdelar här erhälla ett rödprickigt 
utseende. 
I samtliga anthocyanproducerande delar är färgämnet 
