lett und Grün gemengt, die Blüte trüb und dunkelviolett: 
eine echte 'Trauerpflanze'. ’) 
Nära nog konstant fann jag ;i Schneeberg växten i sin 
helhet djupt bläröd eller kopparfärgad ; i alldeles eminent 
grad gjorde sig nämnda färgning gällande â de öfversta 
bladen a ). 
Hos Bartsia alpina förekommer anthocyan i bladens 
öfre och undre epidermis. I stammen föra motsvarande 
celler detta färgämne. 
Pedicularis rostrata L. 
Pedicularis verticillata L. 
Täfla i anthocyanrikedom med nyss omnämnda arter 
af Euphrasia och Bartsia. Rent habituellt synes för dessa 
alpina Pedicularis- former vara karakteristisk en djupt blä- 
svart, genom anthocyan framkallad färgning af det vege- 
tativa systemet, hvilken merendels nâr en sàdan intensitet. 
att individ af dessa arter bjert afsticka frän flertalet andra 
växtformer, som ingä säsom dominerande element i den 
alpina ängsflorans sammansättning * 2 3 ). 
Vid undersökning af stamled samt örtblad. ioderblad 
och kronblad befanns en intensivt violettblä saft förekomma 
i epidermis med undantag af klyföppningarnes slutceller. i 
hvilka cellsaften städse” var anthocyanfri. 
Thymus humifusus Bernh. 
Öfre mellanblad, blomstödjeblad och foderblad med 
kräftig anthocyanfärgning, spelande i blärödt eller bläsvart. 
Anthocyan bundet vid epidermis. 
Â fiera undersökta blad förefunno's rikligt punkter 
eher fläckar af blodröd färg, hvilkas päfallande rika antho- 
cyanhalt stod i samband med en här lokalt uppkommen 
’) Schroeter, C. 1. c. p. 466. 
2 ) Se Hegi, G. & Dunzinger, G. 1. c. p. 59; tab. 26, fig. 
3. — Jemför äfven pp. 117, 118 i denna uppsats. 
3 ) Säsom jag redan tidigare visât, utmärka sig äfven andra 
Pedicularis- arter, säsom P. hirsuta, P. palustris och P silvatica, 
genom sin utpräglade tendens tili kräftig anthocyanfärgning af 
blad och stamled. — Se Gertz, O. 1. c. p. 364. 
