232 
De experimentell;! undersökningar (korsnings- och 
renodlingsförsök) over A. Hepatica, vanned jag är svssel- 
satt, synas giva vid handen. att tili grund för denna m:\ng- 
formighet ligger ett mindre antal ursprungliga former ur 
vilka de övriga uppstätt genom korsning. 
Hos asarifol/aiormen (Fig. A och E) gâ frän blad- 
basen (stundom äro dessa nerver förenade ett kortare stycke 
med huvudnerven, varifrän de dock snart skilja sig) tvenne 
sidonerver snett framât ungefär vid mitten delande sig i 
vardera tvä av vilka de innersta gâ framât mot bladspet- 
sen och de andra snett utät. Dessa senare skilja sig hos 
de följande formerna alltmera frän den gemensamma stam- 
men (pä samma gäng tilltaga de i tjocklek) och böja sig 
samtidigt utät och nedät, sä att de slutligen bilda trubbig 
vinkel med huvudnerven (Fig. D). Pä samma gäng blir 
inskärningen vid basen djupare, och sidoflikarna mötas 
slutligen. Heit säkert har utvecklingen gâtt i denna rikt- 
ning. Om vi bortse frän de genom bastardering bildade 
bladformerna, skulle säledes asarifolici formen vara den 
äldsta, och av de 3-llikade formerna de med framätriktade 
sidonerver vara genetiskt äldre an de med utätriktade och 
dessa i sin ordning äldre än de med bakätriktade. 
Enligt de Vries’ âsikt dominera äldre anlag gent- 
emot yngre vid bastardering. Genom att korsa t. ex. for- 
merna B och D kan ju riktigheten härav kontrolleras. Mina 
undersökningar häröver äro ännu ej avslutade. 
Inom Zoologien har ju numera den s. k. biogenetiska 
lagen vunnit allmänt erkännande. Enligt denna är Ontoge- 
nesen i stört sett en rekapitulation av fylogenesen. En stor- 
artad zoologisk litteratur har uppstätt pä detta otnräde. In- 
om botaniken äro jämförelsevis fä motsvarande undersök- 
ningar utförda. Klyföppningarna hava emellertid varit före- 
mäl för studier i detta hänseende av Forsch, och uti grodd- 
