249 
Hade Trachelomonas stâtt i mindre kulmination, är det 
högst sannolikt, att den ieke alls lâtit sig pâvisas i M. XX- 
proven; liknande företeelser äro icke okända utan ha fast- 
mer givit upphov till nog sâ intressanta teorier, angäende 
vilkas räckvidd jag hoppas inom den närmaste framtiden 
fä tillfälle att närmare tala. 
M. XX-provet bade alltsâ visât rikedom pa detritus, 
företrädesvis Sphagnum-blad, samt dessutom innehällit re- 
lativt avsevärda Trache/omonas-mängder. Rent logiskt sett 
künde man av detta résultat draga den slutsatsen, att 
ute i dämmen torde detritus visserligen vara rätt allmän 
men ingalunda massvis förekommande, varemot Trachelo- 
uionas dar borde stâ i absolut dominerande kulmination. 
Häven hade ju genomliltrerat avsevärda vattenmassor och 
uppvisade sâlunda otvivelaktigt en synnerligen god bild av 
allt dar förekommande grövre plankton, varemot den an- 
gäende Trachelomonas mäste giva genomgäende falska 
värden. 
För att nu undersöka det inbördes förhällandet mel- 
lan de olika konstituenterna i planktonformationen (vari 
jag efter gängse sed inräknar ävenledes detritus ) östes pa 
olika stallen i dämmen ett vattenprov, som förgiftades och 
lämnades att sedimentera. Den Ursprungligen fina, gulak- 
tiga grumlingen försvann smaningom; provet klarnade, och 
pä bottnen utskildes en relativt mäktig matta av fint flockig 
Struktur och färgad i ljust gulbrunt: dar ovan det klarnade, 
svagt ljusgula vattnet. 
Det sedimenterade provet lämnade vid mikroskopisk 
undersökning följande bild: 
Tämligen mycket organisk detritus, men Trachelo- 
monas täcker allt och dominerai' absolut synfältet; av andra 
flageil ater, av peridinéer och alger endast enstaka ex. (= rr) 
med undantag av Staurastrum sp. och Pediastrer, som 
förekomma tämligen allmänt; Ciliater fä. Inga bildningar 
av oorganisk natur.» 
Den 3 /g 1911, dä vattnets färg stod niera i matt-grönt, 
