254 
gâng i vattnets syrgashalt, som framförallt dä det gäller 
stärkt besatta anläggningar inom kort kan leda till kata- 
strof. 
Dâ emellertid dessa dammar erbjuda synnerligen 
gynnsamma betingelser för maximala alg- eller flagellat- 
kulminationer, avvärjes den tara, som syrgasförbrukningen 
innebär, merendels genom en kräftigt assimilerande orga- 
nismvârld ; genom dennas verksamhet hâlles icke allenast 
syrgasmängden uppe vid en relativt normal hait (nâgot 
som utförda analyser ha visât för Stenfälldammen X:s 
vidkommande just vid tiden für den häftigaste kulminatio- 
nen) utan stegras även understundom — framförallt i vat- 
ten, mindre rika pä organiska âmnen — till Hera gangers 
övermättning, varigenom dammarnas produktionsförmäga 
ytterligare höjes under samtidigt förminskad risk. Om nu 
emellertid dammens näringsresurser för de ifrägavarande 
kulminanterna uttömmas, sä att planktonformationen tili 
följd därav hastigt kollaberar, kan en svârare syrgasbrist 
naturligtvis ofta nog inträda, allrahälst vid hög vatten- 
temperatur. En dylik möjlighet var ju dock för Stenfälle- 
dammens vidkommande alldeles utesluten, dâ — säsom 
redan pâpekats — den starka kulminationen hade en syn- 
nerligen jämn karaktär och tili följd av riklig tillgâng pä 
näring holl sig ätminstone veckor igenom kvalitativt oför- 
andrad med samma skarpt utpräglade individualisering 1 ). 
Om sàledes en maximal kulmination av vissa alger och 
llagellater städse har sin stora betydelse i dammarnas bio- 
logi sâsom syrgasproducent, àterstâr dock ätminstone ännu 
ett spörsmäl av större räckvidd angäende dessa stora kul- 
minationers nytta i naturens hushällning — det närings- 
biologiska. Att dessa former direkt kunna tjäna det späda 
fiskynglet tili föda är sedan länge känt; men dâ dammfis- 
karna snart nog övergä tili att (för en tid) hämta sin hu- 
1 ) Vid höstens inträde synes — enligt vad som meddelats 
mig — vegetationsfärgningen smäningom ha försvunnit. 
