257 
alg- eller flagellnt-^Xsinkton säsom näringskälla (varemot 
cladocer- och co/x’/iotyplankton i stör utsträckning äro obe- 
roende av denna realitet), ett förhallande, som naturen själv 
understundom demonstrerar pä ett iögonfallande sätt, da 
t. ex. vissa den limnetiska formationens flagellater av en 
eller annan orsak inträda i svärmbildning: de av dem be- 
roende rotifererna installa sig ofördröjligen i samma rikt- 
ning och bilda nu tillsammans med näringsdjuren (eller 
-växterna) en utpräglat skarp regionär variation i den ho- 
risontala planktonfördelningen. 
Av mina hittills genomiörda Anebodastudier sj T nes 
det alltsâ îramgâ, att Stenfälledammarnas rika rotatorie- 
plankton âtminstone i stör utsträckning är be ro en de av 
vissa alg- eller llagellat-formationer säsom näringskälla. 
Och under sädana omständigheter är det ju nästan en 
paradox i naturens hushâllning, att en flagellatkulmination 
av den typ som skildrats lämnades alldeles okapitaliserad 
inom den planktoniska organismvärlden. 
Da jag sälunda visserligen fastslagit den levande nä- 
ringens roll för ett flertal rotatorie- plankton, har jag emeller- 
tid ingalunda velat förringa betydelsen av andra närings- 
källor, om det ock synes mig, som vore den organiska det- 
ritus’ insats i sötvattens-planktozoernas näringsbiologi av 
sin största betydelse för cladocerers och copepodevs vid- 
kommande. Tack vare Petersens intressanta oeh ban- 
brytande undersökningar över den fina detritus’ betydelse 
i ha vets näringsbiologi (1911) torde väl emellertid dessa 
frägor alltmer komma pä dagordningen även inom sötvat- 
tensbiologien. Själv hoppas jag inom den närmaste fram- 
tiden i annat sammanhang äterkomma tili frägan om den 
tina detritus och dess roll i sötvattensplanktozoernas närings- 
biologi, dä jag sedan över ett är tillbaka pä skilda lokaler 
— dock mest vid Anebodastationen — undersökt dessa för- 
hällanden. 
Under mina hittillsvarande studievistelser vid Ane- 
boda har jag haft tillfälle att i Fiskeriförsöksstationens dam- 
