45 
liga taggbildningar äro att uppfatta som emergenser. — 
Kronan är hvit, icke gnl. — Androeceet bestâr af tvâ 5- 
taliga kransar, en yttre episepal och en inre epipetal, och 
motsvarar sâledes den for Rosacé-androeceet primitiva typen. 
Gynoeceet, som visar 10 stift och som uppgifves bestâ 
af 10 enfröiga, i en krans ställda karpider, har i verklig- 
heten pentamer byggnad liksom öfriga kransar i blomman. 
Fruktens 10 rum och deras fröanlag ha nämligen en sâdan 
form och gruppering, att man mäste antaga blott 5 (epise- 
pala) karpider, hvilka emellertid fullständigt tudelats. Fruk- 
tens byggnad blir dâ yäsentligen sâsom hos Pomoideœ , och 
just inom denna grupp möter man (hos Amelanchier och 
Photmia) början till en liknande karpidklyfning. — En annan 
egendomlighet hos gynoeceet är dess zygomorfi. De i den 
nedliggande blomknoppen mot underlaget vända stiften blifva 
till slut nära dubbelt längre än de öfriga, och medan mot- 
svarande rum i frukten utbilda embryofyllda frön, stanna 
fröanlagen i de öfriga rummen pä tidigare utvecklingsstadier. 
Symmetriplanet bildar 36° vinkel med blommans medianlinie. 
I hvart och ett af fruktens 10 rum finnes ej, säsom 
man hittills uppgifvit, blott ett enda fröanlag, utan tvâ, af hvilka 
det nedre dock blott h inner fram till embryosäckmodercellens 
synapsisstadium. — Obturator saknas. 
Det fertila fröanlaget är anatropt och apotropt samt har 
ständigt blott en enda embryosäckmodercell, krönt af tvâ 
etager täckceller. I nucellus förblir epidermis ständigt en- 
skiktad. Tvâ frân hvarandra fullkomligt âtskilda integu- 
ment äro för handen. Kromosomantalet är 12 resp. 6. Af 
embryosäckmodercellens dotterceller bilda de tvâ öfre en 
tvârgâende rad ofvanför de tvâ nedre. Det är alltid den 
nedersta, och blott den nedersta, dottercellen som utvâxer till 
embryosäck. Sedan embryosäcken, som till sitt inre har nor- 
mal byggnad, förtärt systercellerna och täckcellerna, träder 
den i heia sin bredd ut ur nucellus och förstoras enormt, 
därigenom att antipodändan jämte nucellus alltjämt förflyttas 
bort frân mikropyleregionen och ut mot periferien af fruk- 
ten, som till sist fâr en 12-15 mm. bred basalyta. I det mogna 
frôt saknas hvarje spâr af endosperm. De till det yttre 
integumentet hörande skikten i fröskalet förbli mjuka och af- 
fjällas delvis, medan däremot det inre integumentets yttersta 
skikt fâr sklerifierade och stärkt förtjockade väggar. 
Den mogna frukten har tili följd af sin stärkt ned- 
plattadt koniska, nästan knapplika form ansetts tjänstgöra 
