103 
Nal. (Houard: 992). Detta, hvilket äfven träffas â 
anclra Salix-axter , utmärker sig emellertid genom en icke 
obetydlig polymorfi I föreliggande fall tillhöra gall- 
bildningarna den af Rübsaamen nrskilda typen a af ifraga- 
varande »cécidie céphalonéif orme » . (Houard, sidan 146 1 . 
Cephaloneer ha a Salix (flauen redan tidigare upp- 
märksammats. Saväl Rübsaamen som Rostrup hafva 
nämligen beskrifvit sädana fran Grönland. Dessutom 
är cecidiet kändt fran Finland, dar det a Hera lokaliteter 
anträffats af Lindroth 1899 (I, 12). Huruvidä eriophy- 
dierna, hvilka otvifvelaktigt förorsakat cecidiebildningen 
ifraga, i samtliga dessa fall utgjort en ocli samma art, 
är för närvarande icke bekant. En dylik bestämning 
torde öfver hnfvnd, hvad beträffar det beskrifna mate- 
rialet, vara sa godt som omöjlig, da en säker identifiering 
af E r i op hy es- ar ter n a kräfver särskild preparation, hvilken 
liar a herb ariemateri ale t icke knnnat verkställas. 
Rostrup upptager i sitt arbete icke mindre än 4 arter 
eller former af eriopliyider. som hon isolerat ur grön- 
ländska cephaloneer a Salix glauca , nämligen: Phytoptus 
(Eriopht/es) triradiatus Nal. var ., Cecidophyes (Eriophifes) 
tetanothrix Nal. — enligt Rostrups nppfattning torde 
denna art vara den egentliga orsaken tili cephaloneon- 
bildningen hos denna liksom ocksâ hos fiera andra 
Salices —, Phyllocoptes phytoptoides Nal. och Fhyllocoptes 
parvus Nal. Dessa arter iakttogos dels tillsammans i en 
och samma gall, dels i cephaloneer â olika blad eller a 
material i öfrigt, som förde morfologiskt identiska galler. 
Lindroth omnämner cephaloneer ä Salix (flauen fran 
Kolahaifön, nämligen fran Tschawanga (vid Hvita Hafvet, 
nâgot mer än 66° n. br.) och fran Woroninsk (vid Mur- 
man, nâgot mer än 68° n. br.), och torde dessa enligt 
Lindroth hafva Eriophyes tetanothrix Nal. att tacka för 
sin nppkomst. Samme forskare nämner därjämte fran 
OrloAv »bladrosettbildningar» â Salix (flauen, hvilka han 
tillskrifver Eriophyes triradiatus Nal. 
