106 
ökad yttillväxt hos bladskifvan samt genom förkortning 
och rednktion af bladnerverna. Bladskifvan synes tili 
följd däraf uppdelad i stora, tätt intill hvarandra trängda, 
hvithâriga cephaloneer. A de deformerade bladytorna 
träffades rödfärgade eriophyider i mängd. De cecidiöst 
ombildade knopparna och skott Systemen erinra i sin 
helhet om kompakta, stärkt hvitulliga och förvnxna 
fruktställningar af en Medicago lupulina. fTaflan 2, 
fignrerna 7, 8). 
Jämte nu beskrifna deformation traf fas a samma 
stand och ofta â samma blad af detta material stora, 
glatta, ofta rödfärgade cephaloneer. Dessa sitta meren- 
dels insererade i midten eller i kanten af bladet, hvilket 
i öfrigt täckes af hvita har. Ej sällan är bladskifvan 
i sin helhet tagen i ansprak för bildning af ifragavarande 
cephaloneer, och mahända hafva de senare ocksa fram- 
kallats af samma cecidozoon, som förorsakat deformati- 
onen i öfrigt. Härom är emellertid intet med säkerhet 
bekant. Säsom redan Rostrup framhällit, är det öfver 
hnfvnd vanskligt att säkert bestämma, hvilken Eriophyes- 
art som i hvarje speciellt fall — äfven beträf fände 
Salix herbacea — utgjort den cecidiebildande Organismen. 
Ty dels kunna i ett och samma cecidium uppträda 
fiera arter — i galler af samma form träffas än en, än 
en annan Eriophyes- art — } dels • kan en och samma 
Eriophyes- art träffas i morfologiskt olika gallformer. 
I cephaloneon-galler af Salix herbacea fran Grönland 
fann Rostrup Cecidopiiyes (Eriophyes) tetanothrix Nal. 
I förtjockade knoppar af samma växt isolerades däremot 
icke mindre än fyra Eriophyider, nämligen Phytoptas 
(Eriophyes) triradiatus Nal. var ., Phyllocoptes groenlandicus 
Rostr., Phyllocoptes parvus Nal. och Cecidophyes (Erio- 
phyes) tetanothrix Nal. 
Lindroth har beskrifvit cephaloneer a Salix herbacea 
fran Pallastunturi (Kemi Lappmark, 68° n. br.) och 
bladkantrnllning a samma Salix- art fran Tschaimo (nära 
