109 
rörande individen funnos â bladen köttröda — atminstone 
efter färgen a herbariematerialet att döma — . broskartade 
svulster, knölar eller asar, vanligen sittande vid basen 
eller i kanten af bladen. Dessa exkrescensers längd 
var a det torkade materialet infill 4 millimeter. (TafLan 
3, figurera a 9. 10). 
En anatomisk undersökning af deform erade blom- 
ocli bladdelar visade ett klorofyllfritt. likformigt paren- 
kym med rikligt innehall af garfämne. Ett gulfärgadt 
inneliäll träffades i vissa idioblastiska celler, i andra 
anthocyan. Klyföppningar med fran den normala föga 
afvikande typ iakttogos fierestädes. 
Cecidiet i fraga, livilket framkallas af Eriophyes 
rhodiolae Can. i'Hocard: 2747). är redan bekant fran 
fiera stallen. Det anföres af Rostrup frän icke mindre 
än sju lokaliteter a Grönland. Hvad beträffar Skandi- 
navien, är cecidiet därifran kändt saväl frân Norge som 
Sverige. Det omnämnes salunda af Löw fran tvenne 
lokaler i det nordliga Norge, nämligen fran Svartisglet- 
schern (vid Halandf jord, 50 m. öfver liafvet, 66° 45' n. br j 
och fran Nordkap (71° 10 n. br.). A den sen are lokalen 
(»turistvägen») uppträder det enligt Löw allmänt. I ett 
annat arbete öfver Norges zoocecidier, författadt af Trail 
(I, 206). nämnes ifragavarande cecidium fran trakten 
af Hardanger. nämligen Simodal nära Eide samt pa 
vägen tili Vossevangen. Afven pa bada dessa lokaler 
uppgifves det förekomma allmänt, 
I Sverige har cecidiet a Rhodiola rosea anträffats 
vid Storlien den 4 V 1910 enligt meddelande af prof. 
Juel, äfvensom redan âr 1883 vid Kvikkjokk af prof. 
Lagerheim (II, 341). 
Dess utbredning synes öfver hufvud taget vara 
tämligen vidsträckt. Det beskrefs första gangen af Löw 
fran Niederöstreich, och enligt Trail är det vidare kändt 
fran den väster om Skottland belägna ön Skye (nagot 
norr om 57 breddgraden). 
