126 
ningen 1 ). Af större vikt äro emellertid endast kungs- 
örn, ädelfalkar, sparf- och dufhök, hvilka i större ut- 
sträckning lefva af växtätande fâglar. Särskildt syd- 
bergens i sa manga afseenden intressanta flora ha knngs- 
örn, jakt- och pilgrimsfalk samt bergnfven säkerligen 
tillfört âtskilliga växtarter pa bade epi- (Heintze 8 p. 
228), endo- och synzoisk väg. 
Under vintern lefva grâsparfvar, pilfmkar, gulsparf- 
var, tofslärkor m. fl. till .stor del af frön och sädeskorn, 
som de plocka i hästgödseln pâ vägar och gator. De 
frön av Chenopodium album och Rumex acetosella , som 
jag fann i resterna efter af sparfhökar dödade grâsparf- 
var pâ Kâlgârdsberget i Uddevalla, härstammade ntan 
tvifvel frân hästgödsel. Och t. o. m. ânnu mera in- 
vecklade spridningskedjor (exempelvis hast, grâsparf, 
sparfhök och dufhök) kunna säkerligen nâgon gâng 
komma till stând. Man har nämligen mânga exempel 
pâ, att smärre roffâglar ej sällan falla offer för de 
större. Under lemmelâr lifnär sig pilgrimsfalken i stor - 
ntsträckning af jordugglor, tornfalken fângas stnndom 
af dufhöken, i en kattuggleboll fann Colletï rester 
efter en sparfuggla o. s. v. 
Litteratur. 
1. Alm. Gunnar: Ornithologiska anteckningar. Fauna och 
flora 1915. 
2. Berg, Bengt: Pilgrimsfalken och lemmelvandringarna. 
Fauna och flora 1918. 
8. Birger, Selim: Über endozoische Samenverbreitung durch 
Vögel. Sv. Bot. Tidskr. 1907. 
4. Collett, R. : Remarks on the Ornithology of Northern 
Norway. Forhandl. i Yidensk. Selsk. i Christiania 1872. 
5. — — : Mindre Meddelelser vedrorende Norges Fuglefauna 
i Aarene 1881 — 1892. Nyt Mag. f. Naturvid. 1894. 
6. Faber, Friedrich: Ueber das Leben der hochnordischen 
Vögel. Leipzig 1826. 
x ) Detsamma gäller om varfägeln. 
