141 
Om Pedieularis palustris L. f. serotina Neum. 
2 oeh P. opsiantha Ekm. 
Af K. Johansson. 
Krina' Gotlands agmvrar träffar man emellanat en 
m. e. m. högväxt och grenig Pedieularis , som man utan 
svarighet identifierar med den af L. M. Neuman i Sve- 
rige s Flora beskrifna P. palustris f serotina. Original- 
exemplaren tili denna form lära redan âr 1885 vara 
samlade af Fr. E. Ahlfvengren i Hejde socken. Vid 
den tiden och äfven inpa 1890-talet var växten. ehuru 
ej allmän. dock mer spridd än nu, dâ ej mänga större 
myrar finnas kvar pa ön. Emedan ingen annan Pedi- 
cular is-form plägade paträffas här. lag det nära till hands 
att anse den för en genom Gotlands egendomliga natiir- 
förhällanden framkallad modifikation eller lättare varietet, 
motsvarande âtskilliga andra i samma riktning utbildade 
gotländska växtformer med nedliggande grenar eller 
förlängda basalblad, säsom Euphrasia- och Melampyrutn- 
arter. Lycopus européens. Ranunculus seeleratiis. Wett- 
steins arbeten öfver säsongdimorfismen inom växtriket 
hade dâ ej sett dagen. 
Sedermera har E. L. Ekman i Bor Not. 1909 p. 83 
beskrifvit sin P. opsiantha. Redan vid en blick pa de 
bifogade fignrerna tyckte jag mig känna igen den van- 
liga gotländska formen. Till en närmare # granskning 
föranleddes jag först nagra ar efterat genom fyndet af 
den typiska P. palustris, hvilken sa vitt jag har mig 
bekant ej- förut observerats pa Gotland. Växplatsen 
var gräsbeväxt, dyblandad sand vid stranden af en liten 
â. som utf aller i Kappelshamnsviken. Standorten öfver- 
ensstämmer saledes tämligen väl med de fastländska 
Pedieularis- lokalerna, hvilket man icke kan säga om 
agmyrarnas kalkiga stränder. där f. serotina uppträder. 
Da nästan alla aar och bäckar pa ön uttorka under 
sommaren. kan däri ligga en förklaring pa hufvndartens 
Bot. Xot. 1916. 
