142 
sällsynthet, i synnerhet om den. sasom synes troligt^ 
skyr stärkt kalkhaltig jord. 
Den storblommiga P. palustris vid Kappelsliamns- 
viken stod i full blom den 20 juni 1914 och yar näst-an 
utblommad den 5 juli. Däremot blommade f. serotina 
vid Roma myr först den 8 juli, och vid myren pä Tofta 
skjutfält bade den knappt börjat den 19 juli, men blom- 
made ymnigt den 14 augusti. Sa sent som den 22 sept, 
sutto ännu ett par friska blommor kvar i sina foder. 
Ett annat är 1 1902) bar jag insamlat blommande exem- 
plar vid Brissund den 4 sept. Blomningstidens slut 
torde i allmanhet infalla i andra veckan af September. 
Jag öfvergar nu tili en jämförelse mellan de i öfver- 
skriften nämnda formerna. Enligt originalbeskrifningen 
â auf. st. utmärker sig P. opsiantha bufvudsakligeu ge- 
nom följande kännetecken: Höjden är 5 — 6 dm., stundom 
nära 1 m. ; stjälk upprätt, hard och spröd, under blom- 
ningstiden m. e. m. langt upp bladlös. Internodier 30 
eller däröfver, kortare än bladen. Grenar spröda, spar- 
sam! blommande. Blad styfva, otydligt nerviga, smalt 
triangulära, spetsiga; rachis blott 0,8 — 1 mm. bred; seg- 
ment af första ordningen c:a 12, längre atskilda än bos 
b. f., skaftade, smala, spetsiga. Interkalarblad 1 — Hera. 
Foder blott 8 mm. langt. Kronan liten, 14 — 16 mm. 
lang, af mer violett färg. Toppinflorescensens längd i 
fruktstadiet blott x / 4 — V 6 stjälkens. Frukten c:a 12 
mm. lang, frön 2 — 2,3 mm. 
I alla dessa afseenden öfverensstämmer den got- 
ländska f. serotina med beskrifningen pâ P. opsiantha , 
ja, den gâr i vissa fall ännu längre i sin afvikelse fran 
bufvudformen af P. palustris. Man kan fa se exemplar 
af 110 cm. liöjd. Grenarna äro vid sin bas sa spröda, 
att yfviga exemplar icke kunna inläggas i portör eller 
press, utan att nagra brista. Bl ad segment af första 
ordningen äro bos de mellersta bladen stundom fiera 
än 15 par. Fröna äro ännu längre än beskrifningen 
't 
