144 
kortare. alltsâ relativt men ej absolut bredt. Pâ samma 
satt är det dios f. serotina. 
Slutligen vill jag nämna en sannolikt patologisk 
egendomlighet, som är gemensam for bâda formerna. 
Den bestär däri, att toppen ofta är steril, m. e. m. ±or- 
krympt (förkortad i förhallande till grenarna) och liknar 
-en markvast af tätt liopade blad. 
Af nu anförda skäl anser jag, att den gotländska 
P. palustris f. serotina Ne um. ingär i P. opsiantlia Ekm., 
vare sig den utgör en standortsmodifikation däraf eller. 
säsom tills vidare far antagas. en varietet med ärftliga 
•differenser, i hvilket fall den fortfarande bör heta f. 
- serotina . Snarast skulle jag vilja anse, att Gotlandsformen 
ür den normala typen, och att Ljungarumsformen är en 
sekundär, pä gungflyn lefvande form. 
Af P. opsiantlia f. serotina har jag sett ex. fran 
t'öljande lokaler pä Gotland. Färö i Limor träsk: Boge, 
i västra delen: Lärbro, vid Yikers; Martebo myr; Ting- 
städeträsks stränder; Durholmen i samma träsk lieg. 
•O. A. Westöö); Källunge myr (leg. 0. Olsson); Pilmyr 
mellan Lummelunda och Yeskinde; vid Gothemsans nedre 
del: Tofta skjutfält; Borna och Store myrar spars.; Lojsta, 
vid Fride träsk (leg. 0. A. AYestöö); Hablingbo i ag- 
myr; Stanga myr; Muskemyr i Sundre s:n. 
Inneh all. 
Arnell. H. W. und C. Jensen. Bryum (Eubryum) vermigerum. S. 129. 
<xertz. O.. Nagra zoocecidier fran Island. S. 97. 
Heintze. A . Boffäglar som fröspridare. S. 121. 
— . Tillägg tili uppsatsen »Om endozoisk fröspridning genom skan- 
dinaviska däggdjur. S. 189. 
Johansson. K.. Om Pedicularis palustris L. f. serotina Neum. och 
P. opsiantha Ekm. S. 141. 
Kristofferson, K. B., Om medärvning av herkogami och autogami 
hos Viola. S. 118. 
Wille. N., Om Udbredelse af Artemisia norvegica Fr. S. 138. 
Smärre notiser. S. 111, 112. 127, 128, 132, 137, 138. 
Lund, Berlingska Boktryckeriet ,ä <5, 191ö. 
