150 
öfre vattnet säväl genom sin egendomliga smak som 
lukt. Domhafvanden och godsegaren Carl Hallenborg, 
medlem af denna församling, var den ende, som sma- 
kade pa vattnet, och enligt hans utsago bäde smakade 
och luktade det af rnttna hallon. Öfriga i trakten bo- 
ende öfvertygade sig endast om den ruttna lukten hos 
detsamma. Jag skulle dock förmoda, att denna snarast 
bör tillskrifvas den langa tid vattnet fatt sta, emedan det 
visar sig, att ju längre vattnet ifräga förvaras i en Alaska, 
desto starkare och obehagligare lukt utsänder det. 
Beträffande den andra mossen, hvilken samma dag 
företedde ljusröd färgning, ma nämnas, att den öfre isen 
dar utgjorde i sin mellersta del en rundad, rödfärgad 
fläck, och att nära den sydvestra stranden uppträdde röd- 
färgade strak af omkring 16 alnars längd och en half alns 
bredd, frân hvilka smala linjer af samma färg utstralade 
ät alla hall. Det af denna öfre is täckta vattnet 
hade samma färg som i den förra mossen, och liksom 
i den famis här icke nagon färgning hos den undre 
isen och vattnet under densamma. Vidare skall fram- 
hällas, att de bägge mossarna icke stä i förbindelse 
med hvarandra hvarken direkt eller m edelst diken. Den 
förra omgifves af talrika grafvar och hal efter uppkas- 
tade jordtorfvor, den senare gränsar direkt tili ängsmark. 
Det ovanliga och förut aldrig iakttagna fenomen, jag 
beskrifvit, försvann efter ett par dagar, dä regnväder 
och tö inställde sig, och vattnet atertog därvid sin na- 
turliga färg. 
linder försäkran att min berättelse är tillförlitlig 
och upprättats i enlighet med deras utsago, som varit 
ögonvittnen tili fenomenet och närmare undersökt det- 
samma, har jag härmed meddelat, hvad jag haft att 
förtälja. 
Ledeburs här meddelade iakttagelser äro i Hera 
hänseenden af stört intresse. Dä emellertid Ledebur 
