152 
lens allmänna beskaffenhet (vattnets art och lukt o. s. v.) r 
vidare angäende färgningens fördelning (om hinnbildning 
i ytan, jämnfördelning i vattnet; diskontinuerlig utbred- 
ning i form av »plättar» och »öar» etc.) samt slutligen 
ocksâ till eventuellt verkställda iakttagelser over den 
färgande organismens storlek. Under förntsättning att 
goda upplysningar stâ till buds i âtminstone tvâ av 
dessa hänseenden torde det for en nâgot sa när erfaren 
hydrobiolog i llertalet fall vara füllt möjligt att verk- 
ställa en nâgot sä när säker bestämning — lat vara, 
att den mera sällan kan ga tili arten utan fastmer 
ofta nog maste stanna vid släktet eller t. o. m. en ännu 
högre systematisk enhet. Genom jämförelse med se- 
nare tiders studier pâ omrâdet kunna sa förhallandena 
närmare analyseras i ökologisk riktning. Om man allt- 
sâ pâ delta satt visserligen i första hand endast ernär 
en biologisk tolkning av äldre, historiska fakta, sä bör 
det emellertid icke heller .förbises, att man härigenom 
ocksâ ofta nog blir i tillfälle att komplettera nutidens 
litteratur med nog sä intressanta detaljer av formations- 
biologisk och ökologisk art: ty det torde icke kunna 
förnekas, att äldre tiders forskare just i själva natur- 
iakttagelsen ofta intogo en i jämförelse med vär tid 
anmärkningsvärt hög ställning. 
Det här föreliggande fallet hör visserligen säväl 
med hänsyn tili de sammanställda iakttagelsernas art 
som dess biologiska tolkning tili de mera enkla; men 
dä det lämnar en anmärkningsvärt klar och nykter fram- 
ställning över ett fenomen, som först i det närmaste 
hundra ar därefter (genom Ehrenberg, 1. c. 1838) blev tili 
dess orsaker närmare känt, har det synts mig förtjänt 
av en mera utförlig granskning. 
Fallet Yillie daterar sig frän 1745 och avhandlar 
en röd vegetationsfärgning. Man künde tillfoga: natur- 
ligtvis. Ty det är ett faktum, att sä gott som inga 
andra färgningar än just de rôda tilldragit sig en mera 
