157 
Det framgâr av Ledeburs meddelanden, att den 
röda färgningen var begränsad till det översta istäckets 
undre sida ävensom till det pâ den ursprnngliga isen 
stâende vattnet. Pörhällandet kan vid första pâseendet 
f örefall a nâgot egendomligt, da man ju snarare med hän- 
syn till bottnens halt av multnande vegetabilier vore 
böjd att antaga en mera allvarligt saprobiliserad miljö 
under det ursprungliga istäcket. Emellertid: »Till följd av 
att regn sedan foil, kom vatten att stâ ovan isen, vilken 
var en och en halv tum tjock». Sedan »frös detta ater tili». 
Att av regnvatten utan vidare erhâlla en för högpro- 
duktion av purpurbakterier lämplig miljö torde dock — 
icke ens med hjälp av ett istäcke sasom syrgasspärr — 
näppeligen vara möjligt. Naturligtvis har detsamma pâ 
sin väg over markerna tili dämmen väsäntligen anrikats ; 
men ocksa det ursprungliga istäcket har näppeligen varit sa 
särskilt rent, nâgot som bl. a. torde framgâ ur den upplys- 
ningen, att- lantbrukaren »förde sin boskap som vanligt 
ned tili en mosse för att vattnas». Bekantligen 
spelar » das Eintrieb vom Vieh» inom dammkulturen se- 
dan länge en viss roll säsom produktionsstegrande 
faktor. 
Man torde alltsâ mycket väl i detta fall kunna 
förklara regnvattnets saprobiliserade miljö — bevisad 
är den genom Ledeburs meddelande om vattnets lukt 
och smak. Detta är alltsâ nu första grundförutsätt- 
ningen för purpurbakteriernas uppmarsch. Tyvärr med- 
delar Ledebur intet närmare om väderleksf örhällandena ; 
men det synes i själva verket högst sannolikt, att det 
just varit en period av klart väder, som här blivit den 
utlösande orsaken. Purpurbakterierna äro ju nämligen 
till dels ljusälskande och fototaktiska — numera ett 
laboratorietekniskt faktum (jfr Molisch 1. c. 1907), vars 
fältbiologiska illustration lämnas av Ledebur med följ- 
ande ord: Mossen befanns pâ »dess södra och framför 
allt dess sydvestra sida färgad ljusröd». 
