179 
I det föregaende har endast en typ af stränder, 
den langsluttande, skyddade gyttje- och humusstranden 
beskrifvits. Yi skola nu se, hum Vegetationen pa andra 
stränder gestaltar sig, och i hvilken utsträckning den 
skildrande zonbildningen under andra förhallanden upp- 
träder. 
Tre faktorer utöfva framför allt inflytande pa och 
gestalta ingripande i hvar andra en strands karaktär och 
växtlighet: det geografiska läget (i hafsbandet, yttre 
eller inre skärgarden, resp. exponeradt eller icke expo- 
neradt läge), sluttningen och sist den geologiska grün- 
den (berg, sten, grus, sand, lera). Det geografiska läget 
verkar genom de maritima faktorernas större eller min- 
dre intensitet, vindars och vagors styrka, hafsdriftens 
storlek etc. Sluttningen paverkar själf fallet i hög grad 
en strands utseende, i det att gyttje- och bumusbildning 
hindras, om den är stark, gynnas, om den är svag. 
Dessutom är lutningsvinkeln af allra största betydelse 
för zonbildningen. Ar lutningen stark bli zonerna hop- 
trängda och smala med tydliga gränser. Är sluttningen 
ater mycket svag eller rent af diskontinuerlig, flyta zo- 
nerna samman och gränserna försvinna. Den geologi- 
ska grundens betydelse inses utan vidare. Dess infly- 
tande upphör emellertid till stör del att göra sig gäl- 
lande, sa snart stranden har ett skyddadt läge och lag 
sluttning. Da uppträder ett heit eller delvis täckande 
gyttje- och humuslager, som förlänar stranden dess 
karaktär. 
Som hufvudindelningsgrund för stränder i det föl- 
jande välja vi den geologiska beskaffenheten och till- 
foga i anslutning tili det nyss sagda en särskild typ, 
gyttje- och humus strand en. 
I. Bergstränder i hafsbandet eller yttre skär- 
gârden med exponeradt läge och olika sluttning ha in- 
gâende skildrats af- Sernander (1912) och Hâyrén 
(1914). Här träder det olika höga vattenstândet som 
