183 
upphof at den Parmelia prolixa- association, som vanli- 
gen är utvecklad. strax ofvanom stormbältet. Intensivt 
stank kan till sin verkan vara likt sammanhängande 
vagor, och därför star den sistnämnda Prolixa - zonen pä 
gränsen mellan litoral och supralitoral enligt min ter- 
minology medan den supramarina regionens nedre del 
redan hör föras tili supralitoral. Under normala vind- 
och vagförhallanden, sadana de mest rada sommartid, 
kommer stormbältet, särskildt om klippstranden är myc- 
ket brant, ofta att nas af stänk, hvilket motiverar det 
namn »Spitzgürtel» Hâyrén gifvit detsamma. 
Profilschemat i fig. 2 torde vara ägnadt att förtyd- 
liga det ofvan sagda. Yi ha i I profilen af en lâng- 
sluttande humusstrand (sluttningen är af utrymmesskäl 
ritad starkare än den rätteligen bör vara), II är en 
bergstrand med absolut skyddat läge, III en strand - 
klippa mattligt utsatt för vagsvall och IV en sâdan i 
hafsbandet med mycket utsatt läge. Genom att följa 
de horisontala, resp. punkterade linierna ser man huru 
de subsalina, salina och suprasalina bältenas gränser 
gestalta sig a allt mer och mer exponerade klippor un- 
der vâgsvallets inverkan. Till höger är Sernanders 
terminologi utmärkt. Att gränserna ä exponerade berg- 
stränder ej pa langt när äro sä skarpa som a humus- 
stranden med gynnsam sluttning eller ett skyddat berg 
är ett faktum, som bör hâllas i minnet, äfven om det 
ej framgar af figuren. 
Som man ser, komma Sernanders och mina lito- 
rala och supralitorala regioner att beteckna icke sam- 
manhörande zoner. Under sadana förhallanden har jag 
varit mycket tveksam, huruvida det ej vore bäst att 
för undvikande af denna namnkollision ej alls använda 
de litorala termerna, men det syntes mig dock vara 
skäl att bibehalla Kjellmans ursprungliga litorala re- 
gion som benämning pa det omrade som kan vara bäde 
under och ofvan vatten. (Se Kjellman 1877, p. 57). 
