184 
Af denna term ge sig sedan osökt de supra- och subli- 
torala regionerna. Hvarför jag ej velat upptaga Ser- 
nanders storm- och svallbälten i stallet for suprasalin 
och salin beror pâ att hans benämningar hänföra sig 
till faktorer, hvilka endast i ett specialfall, d. v. s. om 
stranden är exponerad och tämligen brant, hafva nägon 
större betydelse. 
För öfrigt kan jag med en hänvisning till Hâyréns 
( 1914) förträffliga skildring lämna de nyländska strand- 
klippornas i hafsbandet vegetation, detta sa mycket 
mer, som jag ej ägnat de dar förekommande associa- 
tionerna ett ingaende Studium. De mindre exponerade 
bergsträndernas i skärgarden utförligare beskrifning 
maste i brist pa specialundersökningar uppskjutas. 
II. Sten- och grusstränder i hafsbandet eller 
yttre skärgarden. Den sublitorala regionen karakteri- 
seras af en brunalgvegetation, bland hvilken en finflikig 
Fucus är särskildt iögonfallande. Ar läget exponeradt 
och sluttningen mattlig eller stark uppträder inom den 
litorala regionen egentlig vegetation först â höst-täng- 
bädden, hvilken här pâ grund af vagsvall kan ligga 
betydligt ofvan högsta vattenstandets niva. Ar slutt- 
ningen langsam eller är läget mindre exponeradt, sa att 
driftföremal och slam i nagon man kunna afsättas mellan 
stenarna äfven nedanom öfversta Fucus - y allen, blir för- 
hällandet ett annat. Visserligen saknas mestadels, med 
undantag för sparsamma alger, vegetation i det subsa- 
lina bältet, säkerligen pä grund af den ständiga vatten- 
rörelsen, men det salina är ofta tydligt utveckladt med 
glesa individer af de för bältet karakteristiska arterna: 
Scirpus uniglumis , Juncus Gerardi , Glaux maritima , Triy- 
lochin , maritimuni , Agrostis stolonifera , tili hvilka ytter- 
mera Polygonum aviculare ofta sällar sig. 
Det suprasalin a bältet hyser en rik vegetation af alla 
arter, som spridas med hafvet och gynnas af tangrester 
och annan näring mellan stenarna, och den kulminerar 
