187 
äro de delar som utgaende frän supralitoral beklädas af 
humus och ett sammanhängaude växttäcke. Da detta 
nar ända tili den salina zonen, är stranden närmast att 
hänföra tili humussträndernas kategori. 
III. Sandstränder förekomma inom det af mig när- 
mare undersökta omradet ytterst sparsamt. De hafva mes- 
tadels ett rätt skyddat läge. Deras sluttning är betydlig, 
emedan mycket länggrunda sandstränder inomskärs i de 
fiesta fall öfvergatt i sädana med slam- och humustäcke. 
Sandstrandens vegetation är fattig och ökas endast i 
den man slam och lera finnas inblandade i substratet. I 
den sublitorala regionen tyckas särskildt trifvas Potamoge- 
ton ftliformis och Ranunculus fluitans f. marinus , högre upp 
Nitelia flexilis och Zanichellia polycarpa. Hit höra ocksa, 
ehuru sällsyntare, Chorda filum, Ruppia spiralis och Toly- 
pella nidifica. För övrigt saknas pa sandstranden de van- 
liga bältena. Högvattnen spola rent inom den litorala re- 
gionens omräde, och dä sanden ej erbjuder nagot fotfäste, 
kan där knappt infinna sig stadigvarande vegetation. 
Yisserligen kunna i under Vegetationsperioden uppkastad 
tâng en del annuella växter och groddplantor finna näring 
och sla rot för en tid (Skottsberg, 1907) Bland dessa 
ma nämnas den sasom karaktärsväxt pâ ett par Ställen 
inom mitt omräde förekommande Salsola Kali. Af pe- 
renna växter är det veterligen blott Honkenya peploides 1 
som â en ren sandstrand har sitt normala hemvist inom 
det suprasalina bältets nedanom öfversta Fucus- bädden 
belägna del. Tangbädden själf, som är uppblandad med, 
ofta delvis öfvertäckt af sand, hyser .den vanliga rika 
Vegetationen af arter frân olika häll. Här vidtager ocksa 
Elynius arenarius, hafssandstrandens mest karakteristiska 
växt, och sträcker sig ett stycke in i snpralitoral. Denna 
region saknar pâ den rena sandstranden Ainus- snar och 
en vegetation vidtager, där Sedum acre , Festuca ovina 
och Rumex uHetosella spela en framstâende, Thymus Ser- 
pyllum ofta en dominerande roll. 
