288 
Förf. har själf mast göra nya höjdmätningar. Termo- 
graf'er hade uppställts pä tre skilda Ställen. Genom termo- 
elektriska undersökningar fastställdes, att ett solbelyst björk- 
skott pä vanna dagar och vid vindstilla blef 5,i° varmare 
än lüften i skuggan. Vid 3,5 m:s vindstyrka var däremot 
medeldifferensen mellan skottets temperatur och skuggluft- 
temperaturen endast 2,4° eller 2,7° mindre än vid lugnt 
väder. 
Förf. visar att i det här behandlade omrädet den öfre 
björkskogsgränsen och ehuru i mindre grad äfven björk- 
skogsgränsens medelnivä stiger fran de isolerade högfjällen 
i öster inemot det sammanhängande lagfjällsomrädet samt 
därifran ytterligare inemot högfjällen. Ifrän dessa sjunka 
de mot norska kusten. Björkskogsgränsens niva förändras 
alltsa fran inre Lappland och tili högfjällszonen i samma 
riktning som landytans niva. — Denna stigning fran öster 
inât högfjällen beror pa ett därstädes gynnsammare iokalklimat. 
Medan denna gräns pa de isolerade lagfjällen alltid är belägen 
pa vindöppna lokaler, ätnjuter den ett inemot högfjällen allt 
mera växande vindskydd. Detta medför en lokalt högre 
lufttemperatur, än hvad som betingas af de allmänna kli- 
matförhällandena. Vidare resulterar det uti att skillnaden 
mellan växt- och lufttemperaturen bür större än pä de vind- 
öppna lagfjällen. Den lokala och vegetativa temperatur- 
höjning, som fran de östliga lagfjällen tili högfjällszonen gor 
sig gällande pä den öfre skogsgränsen i förhällande tili 
de allmänna isotermerna, räcker dock icke tili att förklara 
vare sig höjningen av den öfre björkskogsgränsen eller ännu 
mindre af björkskogsgränsens medelnivä i denna riktning. 
Ju större höjd ö. h. ett fjäll uppvisar, och jn längre västerut 
det är beläget, desto större är under i öfrigt lika förhäll- 
anden dess markfuktighet i skogsgränsnivän. Till följd af 
björkens relativt stora känslighet för fuktighetsfaktorerna 
kan björkskogen pä torr mark och vid gynnsamma trans- 
spirationsförhällanden pressas ned ätminstone ett hundratal 
meter under sin termiska gräns. 
Tallen är däremot under sommaren mindre känslig för 
torka. Därför ligger tallskogsgränsen pä de isolerade bergen, 
där den gär upp tili 616 m., högre och sjunker mot väster, 
där den upphör vid 495 m. ö. h. Dess öfre gräns torde 
därför falla i samma riktning som den allmänna tempera- 
turkurvan . 
Granen tyckes fortfarande vara i framryckning. 
