IV 
alltsä i främsta rummet trakterna närmast kusten. I sin 
utbredning komma sâledes dessa arter, hvilka pâ satt och 
vis äro att betrakta som karaktärsväxter för gammal kultur, 
förty att mer eller mindre tydligt äterspegla grunddragen af 
Finlands tidigare bebyggelse. 
Ny litteratur. 
Danielsson, U., 1916, Ölands almar. — Skogsvardsför. 
Tidskr., 15 arg., s. 895 — 901, 5 textf. 
— , 1917, Avenboken pä Öland. — Skogsvardsför. Tidskr. 
15, s. 833 — 839, 7 textf. 
Gertz, 0., 1917, Ueber die vorübergehende Rotfärbung einiger 
Blätter mit Salpetersäure bei Xanthoproteinprobe. — 
Biochem. Zeitschr. 83, s. 129 — 132. 
— , 1917, Nagra nya fyndorter för arktiska växtlämningar 
i Skane. — Geolog. Foren. Förh. 39, s. 503 — 561. 
Melin, E., 1917, Studier över de norrländska myrmarkernas 
vegetation med särskild hänsyn tili deras skogsvegetation 
efter torrläggning. Akademisk avhandling. XII. 426 s., 
11 pl., 49 textf. — Norrländskt Handbibliotek VII. 
Sernander, R., 1917, Skogsvärd och nat.urskydd. — Skogs- 
värdsför. Tidskr., 15 arg., s. 867 — 894, 17 textf. 
Westling, R., Nâgra droger frän Madagaskar. 18 s. — : 
Svensk Farmaceutisk Tidskr. 1917, n:r 23, 24 och 28. 
Till tidskriftens medarbetare. 
Manuskripten böra vara tydligt skrifna (heist maskin- 
skrifna) samt noga genomsedda, äfven beträffande skilje- 
tecknen, för undvikande af korrekturändringar mot manu- 
skriptet. 
Omkostnader för korrekturändringar mot manuskriptet 
bestridas af författaren. 
Förf. erhaller 50 separater, om uppsatsen är längre än 
1 sida. 
