sättning härför är emellertid, att det med alkohol ex- 
traherade materialet först noggrannt uttvättas i destilieradt 
vatten — reaktionen störes nämligen genom närvaron af 
alkohol, äfvensom af vissa andra ämnen, sasom väte- 
superoxid och klorider (Röhmann, I, 666), — och detta 
därefter uppsuges genom pressning af bladen mellan 
filtrerpapper, hvarjämte reagenset bör försättas med 
salpetersyra, emedan eljest gula eller gulhvita, kristalli- 
niska fällningar installa sig, som verka vid reaktionen 
i hög grad störande. 
Rödf ärgningen vid den MiLLOx’ska reaktionen är egen 
för alla monoxiaromatiska föreningar, d. v. s. sädana, 
soin ega en vid benzolkärnan direkt bunden hydroxyl- 
grupp eil er i vissa fall substituent er af en sâdan, t. ex. 
en metoxylgrupp. Enligt Nickel (I, 12) synes den bero 
pä bildning af nitrosofenoler. hvilka omvandlas tili röda 
färgämnen af ännu obekant konstitution. Yanlig fenol 
(oxibenzol) ger salunda med Millons reagens intensiv 
rödfärgning. Hvad beträffar ägghviteämnena, synes 
dessas reaktion vid behandling med reagenset ifraga 
vara att äterföra tili bildning af tyrosin, hvilket själft 
ger typisk MiLLON’sk reaktion. 
Det vid mina undersökningar begagnade reagenset 
har jag framställt enligt det af Strasburger i hans 
bekanta praktikum (I, 775) föreslagna förfarandet, Mil- 
loxs reagens framkallar merendels redan vid vanlig 
temperatur tydlig reaktion a blad; i regeln kräfves 
härför endast en half timmes inverkan. Reaktionens 
inträde kan emellertid paskyndas genom lindrig upp- 
värmning, hvarvid jag gick tili väga pa det satt, att 
bladmaterialet öfvergöts med reagenset i en kristallisa- 
tionsskâl, hvilken nedsattes i en annan, större skäl med 
varmt vatten. I allmänhet undvek jag dock uppvärm- 
ning, emedan det i Hera fall visa de sig, att resultaten 
da blefvo afgjordt sämre. Uppvärmer man nämligen 
för stärkt, försvinner den röda färgen ater och man 
