24 
likhet med de olikfärgade fältens förhällande à panache- 
rade blad, gâfvo endast de gröna plantornas blad füllt 
tydlig Xanthoprotein-, biuret- och MiLLON’sk reaktion. De 
hvita ater blefvo i första fallet atminstone i det när- 
maste hvita, vid biuretprofvet färgades de bla af koppar- 
oxidhydrat (medan den gröna rasens blad vid detta prof 
blefvo tydligt violetta), och vid Millons reaktion visade de 
endast svag antydan tili rodnad. Denna differens gällde 
likväl endast bladen. Hjärtbladsstammen och rötterna 
förhöllo sig pa inbördes lika satt, hvilket äfven var att 
vänta, da de hos bada raserna äro klorofyllfria och 
säledes fysiologiskt likvärdiga. Med Millons reagens 
färgades fruktvägg och de med denna hopväxta blom- 
fjällen i bägge fallen kastanjbruna eller svarta. 
Till slut ma i korthet ytterligare nâgra ägghvite- 
reaktioner finna omnämnande, livilka jag pröfvat a blad- 
material för att undersöka deras användbarhet i den 
botaniska mikrokemien. En utvidgning af den rent 
kemiska undersökningen öfver bladens ägghvitereaktio- 
ner syntes mig äfven af den anledningen önskvärd, dä, 
som jag redan i det föregäende antydt, inga rent spe- 
cifika ägghviteprof synas vara kända. Dessas verknings- 
krets sträcker sig städse tili ett större gebiet än det 
ägghviteämnena omfatta, och de s. k. ägghvitereaktio- 
nerna utgöra hvar för sig endast reaktioner pa hvar sin 
specifika atomgrupp, däremot icke pa ägghviteämnen i 
och för sig, äro tili följd däraf flertydiga. Om emeller- 
tid undersökningen utsträcktes tili ett större antal af 
hvarandra oberoende reaktioner, blefve resultaten tydli- 
gen, för sä vidt de utfölle pa öfverensstämmande sätt, 
säkrare. De ägghviteprof, som jag utfört a blad utöfver 
dem Molisch föreslagit, hafva sedan gammalt användts 
inom den animala biokemien. De äro följande: Adam- 
kiewicz’ reaktion med koncentrerad svafvelsyra och is- 
ättika, Raspail’s reaktion med koncentrerad svafvelsyra 
