30 
fall inträdande brunfärgningen’ viel Xanthoprotein- och 
biuretprofven. Mahända künde oeksa komma i betrak- 
tande pyrokatekin, som faktiskt af Gorup-Besanetz pa- 
visats i blad af Ampélopsis och af Weewers i blad af 
Populus • och Salix - arter (Tunmann, I, 202). Nägon prof- 
iling af sistnämnda möjlighet har jag emellertid ännu 
icke företagit. 
Mina undersökningar liafva salunda med afseende 
pa denna punkt icke ledt tili füllt bestämda résultat. 
Sa mycket torde man emellertid kunna säga, att de 
maskerande reaktionerna vid ägghviteprof a blad fram- 
kallas genom fenolartade, oxiaromatiska föreningar, hvilka 
hafva en förhallandevis stör utbredning i växtriket och 
sannolikt afklyfvas ur i bladen intra vitam förekommande 
glykosider, i första hand garfämnen. Denna afklyfning 
torde vid xanthoproteinreaktionen ske genom salpeter- 
syrans inverkan. Vid senare tillsats af ammoniak eller 
kalilut erhalles da omedelbart brunfärgning. En sadan 
brunfärgning framgar visserligen äfven vid behandling 
med enbart kalilut (utan förutgaende inverkan af sal- 
petersyra), men kräfver väsentligt längre tid, hvilket 
uppenbarligen far sa förklaras, att den oxiaromatiska 
substansen afklyfves äfven genom alkali, ehuru detta 
sker betydligt längsammare. 
Kanske är det icke möjligt att för nârvarandè komma 
till full klarhet betraf fände detta spörsmal. Dels äro 
nämligen de färgreaktioner, man här har att räkna med, 
icke specifika, d. v. s. för en viss bestämd substans 
utmärkande, utan tillkomma ett fiertal ämnen, dels kan 
den deskriptiva kemien ännu icke lämna de exakta 
uppgifter beträffande egenskaperna hos föreningarna 
ifraga, som utgöra en nödvändig betingelse för att den 
biokemiska forskningen skall kunna i denna punkt ar- 
beta pa füllt fast och säker basis. 
Lunds botaniska institution i September 1916. 
