af Rosor far man fasta ganska start afseende just vid 
vissa karakterer. som icke genast f alla i ögonen, ocli 
som man skulle tro obetydliga och ej konstanta. da 
deremot andra. mer framträdande egenskaper icke äro 
artskiljande. Om man t. ex. liar tvâ qvistar, den ena 
med enkelsâgade. den andra med dubbelsâgade blad — 
karakterer som förr fästes stört afseende vid — sä se 
de ju ganska olika ut. men kunna mycket väl tillhöra 
samma art, ja om icke dubbelsâgningen är alltför sam- 
mansatt. sa är det icke alldeles uteslutet, att de kunna 
hârstamma fràn en och samma buske! Lika fôrhâllande 
om den ena skulle haf’va rundade eller aflânga. den 
andra t. ex. päronformiga nypon. Men om en qvist 
har sagtânderna pâ nedre bladen breda och trubbiga. 
en annan smala och -spetsigare, sa är detta en ganska 
gütig orsak att misstänka olika art er. Skulle en qvist 
liafva rent gröna blad och en annan visa nâgon. om 
och obetydlig skiftning i blagrönt hos bladen, sa har 
man temligen säkert tvâ olika arter framför sig. Om 
stiften hos en blomma (eller nypon) äro liâriga och 
sammanträngda till ett litet nystan. men hos en annan 
glatta eller häriga och mer eller mindre oregelbundet 
utbredda. sa tillhöra dessa blommor (nypon) utan ringa- 
ste tvifvel tvâ vidt skilda arter, de ma synas med 
tillhörande blad, taggar m. m. vara än sa lika. 
Af det redan sagda torde framgâ, att man for att 
vinna ett tillfredsställande résultat maste undersöka sift 
Rosa-material med allra yttersta noggrannhet och detta 
icke blott en gang, utan upprepade ganger och heist 
med nâgon tids mellanrum. hvarigenom man lättare 
undgär att blifva narr ad af de oft a förvillande likheter- 
na. Har man väl fâtt en form füllt klar och den bo : 
taniska blicken säkert inrigtad pâ alla dess egenheter. 
kan man sedan vanligen genast igenkänna den. vare 
sig man träffar den i naturen eller i herbarier. Jag 
vill här citera ett uttalande af Matsson (Sv. Bot. Tid- 
