54 
beskrifva de olika art er och former, jag nu kämier eller 
framdeles kan lära känna. Hvad jag emellertid nu här 
tänker framföra grundar sig dels pâ trägna studier i 
naturen under nio är, hvarvid jag haft tillfälle att är- 
ligen och under olika utvecklingsstadier iakttaga samma 
buskar. dels pâ jemförande undersökningar af herbarie- 
material säväl skandinaviskt (deribland Collinders och 
Jebes exsicc.) som extra-skandinaviskt. Beträffande 
sistnämnda har jag att tacka isynnerhet Kyrkoherde 
S. J. Enander ocli Skolebestyrer Carl Traaen för det 
de benaget stallt Rosas am Ungar fran skilda verldsdelar 
till mitt förfogande. 
Under ytterligare päpekande af, att hvad här säges 
om det ena eller andra är uteslutande min egen tanke 
och asigt. som heit naturligt icke gör ansprâk pâ att 
alltid hafva träffat det rätta, ber jag enhvar, som läser 
detta och vill bidraga tili ernâende af en sann och verk- 
lig kännedom om Rosorna, pröfva och undersöka. hvad 
de kunna finna rätt eller tili äfventyrs origtigt i mina 
uppgifter, och benäget meddela detta (atminstone det 
origtiga) ettdera i denna tidskrift eller tili mig person- 
ligen. I)et tror jag skulle blifva tili fördel för rosa^ 
studiet. 
Innan jag försöker visa, hur man kan komma vara 
Rosa-arter pâ sparen, vill jag i kortaste drag lemna en 
framställning öfver detta slägtes förkofran i arter fran 
äldre tider tili nuvarande. 
Dioskorides (l:sta ärh. e. Kr.),, den främste växt- 
kännaren pâ sin tid och i det närmaste halft annat ar- 
tusende framät, omnämner vildrosen under namnet Ky- 
nosbatos (sedan latiniseradt Cynosbatus). Samtidigt före- 
kommer Cynorrhodon (Plinius); senare > Cynorrhodos seu 
Rosa canina». 
I)et äldsta skandinaviska verk, der jag funnit Rosor 
utförligt beskrifna och afbildade, är Flora Danica af är 
1648 (sista planschen datera d 1647). Dess författare 
