DD 
Simon Paulli beskrifver blott tvenne, nemligen en vild : 
Cynosbatos (med angifvande af mânga synonymer), som 
»er de tamme Rosen-torne gandske lijg», och en odlad : 
Rosa sativa rubra Bauli. Han tyckes dock känna liera, 
ty han säger: »Der ere gandske mange slags Rosen til, 
thi en deel ere vjlde, en deel ere tamme her i Landene». 
Märklig är bilden af Cynosbatus (sa pâ planschen!): af 
sex knoppar och blommor hafva 5 bade skaft och ny- 
ponämnen glandelbärande. den sjette har glandler pâ 
nyponet, men icke pâ skaftet. Skulle man verkligen 
redan för 270 âr sedan hafva observerat. att sa kan 
förekomma pâ samma buske? Och dâ finnas nyare 
horor, som ännu upptaga glandler pâ blomskaft bland 
artskiljande karakterer. 
Hundra âr längre fram i tiden urskiljer Linné 2 
svenska arter saväl i Flora Lapponica (1737) som i 
Flora Suecica (ed. 1. 1745). De anförda skiljande karak- 
tererna »calycibus semipinnatis» (rmvarande R. canina 
m. fl.) och »calycibus indivisis» (nuv. R. cinnamomea) 
röja den gudaborne botanistens skarpa blick, men när 
han till den senare nämner som synonym Bauhins Rosa 
pumila spinosissima, foliis pimpinellæ glabris, flore albo, 
är han pâ villovägar: troligen har ordet spinosissima 
missledt honom. I Flora Suecica ed. 2 (1755) har arternas 
antal ökats till 4, bland hvilka dock en är förvildad: 
den som sedan benämnts R. foetida Herrm. (1762) = 
R. lutea Mill. (1768;. Denna uppkallar nu Linné med 
Tabernæmontani namn Eglanteria , som han förut (och 
rigtigare) användt för den art, hvilken han längre fram 
benämner R. rubiginosa. en namnförvexling ! som, be- 
synnerligt nog, bibehaller sig ännu i dag. En dylik 
obeständighet rader föröfrigt beträf fände Hera af Linnés 
Rosanamn, hvilket äfven varit föremäl för utredning af 
bl. a. Crépin. Ingen mä väl förundra sig öfver, att 
Linné künde vara litet vacklande vid namnbestämningen, 
da nutida rhodologer alltsomoftast förändra af dem 
