58 
att säga hopsnörda i nâgra fâ bundtar — hvarifrân 
olika varieteter stuckit ut at alia hall som taggarne pâ 
en igelkott — tills Almquist . och Matsson nu börjat 
lossa pâ banden och frigöra arterna. 
* Linnéanska arter — linneoner, som ju den nyaste 
termen lyder — sä utmärkta de an äro, kunna nu 
endast i undantagsfall blifva arter i slägten sâdana 
som Rosa. De maste betraktas som kollektivarter eller 
artkomplex. Yidare är det icke konseqvent att inom 
Rosasläktet använda underarts- eller varietetsnamn, när 
fragä är om typer af samma rang som de i senare tid 
uppställda arterna af Hieracium, Taraxacum, Alchemilla 
m. fl. Derför talar jag ocksä här om Rosa-arter i 
samma bemärkelse, som vi ju nu för tiden äro vana att 
tänka oss exempelvis Taraxacumarter. 
Det gäller sâledes att urskilja dessa Rosa-arter. 
som under tidernas längd varit fördolda för sa manga 
tlitiga och skarpsynta forskare. Som förut här blifvit 
sagdt. är det ingalunda lätt, men tillfredsställelsen blir sä 
mycket större, när man fâtt en typ rigtigt klar för 
blicken. Det är nästan som att söka fixeringsbilder ; 
man far vända och betrakta rosenqvistarne och deras 
olika organ upp och ned och pâ alla sidor, lägga dem 
fran sig och försöka pâ nytt en annan gang: slutligeh 
upptäcker man det för typen speciella och blir rätt 
förvänad. att man icke kunnat se det förut, da, det ju 
ligger sa tydligt för ögonen! 
Jag kommer i det följande att tala om Rosornas 
olika organ och egenskaper hvar for sig. men far da 
först säsom allmän regel framhalla, att man icke bör 
fästa füllt afgörande betydelse vid de karakterer en- 
staka qvistar upp visa, vare sig det är fräga om bladens 
form och tandning, glandelbeklädnad, nypon eller taggar 
m. m., ty andra qvistar fran samma buske kunna ibland 
te sig rätt sä olika. Man far gifva akt pâ egenskap- 
erna hos flertalet blad, taggar etc., eller jag skulle 
