t>5 
Firmer mau qvistar med 8 — 12 eller an Hera nypon i 
-en oregelbunden samling, sä är det ganska säkert en 
canina-art man träffat pâ. (Afven hos den amerikanska 
R. Fendleri Crép. har jag sett dylik samling, men icke 
lios nâgon annan.) Griauca-arter och dem närstäende 
»jemte Hera andraj hafva nyponen i mindre och mera 
regelbundet ordnade, jemntoppade samlingar. Beträf- 
fande nyponens form (som Fries icke sa alldeles rätt ansâg 
tor »minime constans») gäller. att sjelfva toppnyponet 
brukar se annorlunda nt än sidonyponen. Toppny- 
pon samt ensamma nypon hafva gerna basdelen sma- 
lare än öfvre delen, sidonypon tvärtom. Om toppnyponet 
har päronform, kunna sidonyponen hafva formen af en 
rättvänd stympad kon. Ensamma nypon med sistnämnda 
form träffas äfven; dessa kunna tänkas härstamma fran 
nâgon samling. hvaraf endast en sidoblomma kommit 
till full utveckling. Nyponformen är nâgon gang sä 
egen och sa konstant hos en art, att man derpâ kan 
grunda säker bestämning. Sa hafva t. ex. toppnyponen 
hos B. Nordstedtii At. en säregen päronform (med ny- 
ponet längt »nedlöpande» pä skaftet), som kan urskiljas 
redan strax efter blomningen. Jag har observerat manga 
liundra nypon af R. Nordstedtii, men aldrig funnit annan 
form. Grlandelbeklädnaden hos nypon är ju mycket 
varierande, men torde äfven den vara temligen konstant 
hos de olika arterna hvar för sig. De glandelrika kol- 
lektivarterna villosa och tomentosa har jag ännu för 
litet stud erat för att kunna med nâgon säkerhet yttra 
mig om. Beträffande glauca-arter äro nyponen i regel 
glandelbärande hos t. ex. B. radiolifera Lindste, (sub- 
och super-form) samt B. badiella Lindstr. (= R. lævigata 
Winsl. ; non Michx, non Rip.). Hos canina-arter har 
jag ännu icke träffat pa glandulösa nypon. 
Komma vi sä tili foderbladen, Rosornas kanske 
märkligaste organ. De fern foderbladen sitta ej bredvid 
hvarandra i en cirkel, som man skulle vara böjd för att 
Bot . Not . 1917 . 5 
